ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/1129/26
381/743/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Анапріюк С.П.,
з участю секретаря Куліковських А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,
встановив:
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026, вказану справу розподілено судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18.12.2007 по 20.09.2022, від якого сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька з 01.09.2025 навчається у Національному університеті біоресурсів і природокористування України на денній формі за контрактом до 30.06.2029, що унеможливлює її працевлаштування та зумовлює потребу у матеріальній допомозі, вартість навчання становить 247120,00 грн, яку частково сплачує позивачка. Донька проживає разом із матір`ю, відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатним та отримує дохід.
Позивачка вказує, що відповідно до норм сімейного законодавства батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги, за умови наявності у батьків такої можливості. У зв`язку з цим вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення донькою 23 років. 
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 04 березня 2026 року відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Водночас, відповідач ухвалу судді від 04 березня 2026 року про відкриття провадження не отримав, оскільки надіслана судом на його адресу кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подав.
Відповідно до правил ст. 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.
16.03.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі частини від усіх видів доходів з огляду на наступне.
Зазначає, що про відкриття провадження у справі дізнався 04.03.2026 шляхом отримання повідомлення у додатку «Дія». Не заперечує проти обов`язку батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, однак вважає, що розмір аліментів має визначатися з урахуванням його матеріального та сімейного стану.
Вказує, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, яких він фактично забезпечує. Він працює офіційно, отримує заробітну плату, при цьому отримувані ним премії та виплати у відрядженнях мають нерегулярний і компенсаційний характер та не є регулярним його доходом.
Зазначає, що після розірвання шлюбу з позивачкою сумлінно виконував обов`язок щодо утримання дітей, регулярно сплачував аліменти у розмірі 50% доходу, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Вказує на обмеженість своїх фінансових можливостей, оскільки значна частина доходу витрачається ним на утримання двох неповнолітніх дітей.
Просить суд врахувати його сімейний та матеріальний стан, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей та, у разі задоволення позову, визначити розмір аліментів у мінімально можливому розмірі, що відповідатиме його фінансовим можливостям.
31.03.2026 року позивачка подала до суду пояснення на відзив відповідача, в яких зазначає, що доводи відповідача щодо значного фінансового навантаження у зв`язку із наявністю двох неповнолітніх дітей є безпідставними, оскільки ці діти є спільними та проживають разом із нею, перебуваючи на її утриманні. Вона самостійно здійснює догляд за ними, виховання та забезпечення всіх необхідних потреб, а відповідач фактично обмежується лише сплатою аліментів.
Крім цього, вказує, що вона є матір`ю п`яти дітей, батьком трьох з яких є відповідач, у тому числі повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання. Двоє із трьох дітей відповідача є малолітніми та потребують постійного догляду. Усі діти проживають разом із нею. Наразі вона перебуває у відпустці по догляду за малолітніми дітьми, що обмежує її можливості отримувати дохід.
Вказує, що сплачувані відповідачем аліменти не покривають фактичні витрати на дітей, включно з витратам на харчування, одяг, навчання, розвиток та медичне забезпечення Відповідач не бере участь у додаткових витратах на дітей. Водночас повнолітня донька ОСОБА_4 продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.
Звертає увагу, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є самостійним і не залежить від наявності інших аліментних зобов`язань. Просить суд врахувати наведені обставини під час вирішення справи. 
01.04.2026 року третя особа ОСОБА_3 подала до суду пояснення на відзив, в яких зазначає, що вона є повнолітньою донькою відповідача, навчається на денній формі навчання у закладі вищої освіти та у зв`язку із навчанням не має можливості самостійно забезпечувати себе.
Вказує, що доводи відповідача, викладені у відзиві, не відповідають дійсності, оскільки протягом її дитинства він сплачував аліменти у мінімальному розмірі, а основний тягар її утримання несла мати. Після досягнення повноліття відповідач не надає їй як доньці належну матеріальну допомогу.
Зазначає, що сім`я несе додаткові витрати, зокрема на оренду житла, а також на утримання її неповнолітніх брата та сестри, які проживають разом із нею та перебувають на утриманні матері. Вважає безпідставним посилання відповідача на наявність інших дітей як на підставу для зменшення розміру аліментів.
Наголошує, що у зв`язку із її навчанням має постійні витрати на харчування, проїзд, навчальні матеріали, одяг, засоби гігієни та інші необхідні потреби, а відсутність належної матеріальної допомоги з боку батька ускладнює можливість повноцінного забезпечення її потреб, які є постійними і необхідними.
Просить суд врахувати її пояснення, критично оцінити доводи відповідача та визначити справедливий розмір аліментів, який забезпечить її належне утримання у період навчання.
Позивач до ухвалення судом рішення у цій справі не подав заяву про відмову від позову.
Суд створив учасникам справи належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідач не подав до суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов, суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до правил частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.
Оскільки суд призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому для її розгляду судове засідання не проводиться.
Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке.
Позивач та відповідач перебували у шлюбі, який Фастівський міськрайонний суд Київської області розірвав заочним рішенням від 20.09.2022 року у справі № 381/2006/22.
Від цього шлюбу сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать відомості свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7).
Відповідно до договору № Фік-25050б про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, Національний університет біоресурсів і природокористування України та ОСОБА_5 уклали договір про фінансові зобов`язання замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається здобувачу освіти університетом. Відповідно до п. 1 розділу ІІІ договору, загальна вартість платної освітньої послуги за розрахунковий строк виконання освітньої програми становить 247120,00 грн без урахування індексу інфляції (а.с. 10-11).
Згідно з довідкою декана Національного університету біоресурсів і природокористування України № 920 від 09.02.2026, ОСОБА_3 є здобувачем вищої освіти ОС «Бакалавр» 1 курсу економічного факультету денної форми здобуття вищої освіти спеціальності «Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок» Національного університету біоресурсів і природокористування України. Дата вступу 01.09.2025, дата закінчення навчання 30.06.2029 року (а.с.13).
Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області №59 від 10.02.2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , без реєстрації з 2022 року. Разом з нею без реєстрації проживає ОСОБА_3 , 2008 року народження.
Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Відповідно до ст. 12ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Згідно зі ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. 
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 
4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей державних чи приватних органів, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними і законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Висновки суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.
Суд встановив, що правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із захистом позивачкою прав своєї повнолітньої дочки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги для забезпечення належного рівня життя.
Це право позивач просить суд захистити у спосіб стягнення із батька (відповідача у справі) аліментів на утримання повнолітньої дочки до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення 23 річного віку.
Вирішуючи спір у цій справі суд враховує таке.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). 
Суд бере до уваги, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Приписи Сімейного кодексу України регулюють ці правовідносини з урахуванням принципів рівності прав та обов`язків батьків. 
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.
Згідно зі ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Отже, системний аналіз норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, свідчить, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку із продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 
Надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає їхній син (дочка).
У цій справі суд на підставі наявних у матеріалах справи належних доказів встановив, що донька сторін у справі досягла віку, який перевищує 18, але є нижчим 23 років; продовжує навчання; має у зв`язку з цим потребу у матеріальній допомозі; батько має можливість надавати таку допомогу.
Вказані обставини позивач підтверджує відомостями свідоцтва про народження, а також довідки про навчання, згідно з якою  ОСОБА_3 є здобувачем вищої освіти ОС «Бакалавр» 1 курсу економічного факультету денної форми здобуття вищої освіти спеціальності «Фінанс, банківська справа, страхування та фондовий ринок» Національного університету біоресурсів і природокористування України. Дата вступу 01.09.2025, дата закінчення 30.06.2029 року.
Відповідач не заперечив ці обставини та не спростував їх у передбаченому процесуальним законом порядку.
Відповідач не надав суду належні та достатні докази відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу своїй доньці.
З огляду на наявні у матеріалах справи докази суд дійшов висновку про те, що позивач належними та достатніми доказами довела наявність у її доньки потреби отримувати матеріальну допомогу від батьків на своє утримання у зв`язку із продовженням навчання.
Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.
Застосовуючи вказану норму матеріального права до спірних правовідносин, суд враховує повідомлену позивачем у позові інформацію з наданням відповідних доказів щодо того, що на теперішній час дитина перебуває на її утриманні, крім цього, на її утриманні також перебувають двоє малолітніх дітей, батьком яких є відповідач та на утримання яких на підставі судового рішення він сплачує аліменти. 
Водночас, суд критично сприймає повідомлену позивачкою інформацію про те, що вона є матір`ю п`ятьох дітей, оскільки докази вказаного до позову не надані. Разом з цим суд бере до уваги, що відповідач не заперечив цю обставину у поданому відзиві на позовну заяву.
На виконання вимог ст. 182, 199 СК України суд перевірив наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці та взяв до уваги, що відповідач не подав до суду докази, на підставі яких суд мав би можливість надати оцінку матеріальному становищу відповідача.
Також відповідач не звертався до суду із клопотанням щодо сприяння судом у наданні таких доказів.
При цьому суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, не повідомив суду про свою непрацездатність чи неможливість надання матеріальної допомоги своїй повнолітній доньці в силу наявності об`єктивних причин та не надав суду доказів на підтвердження цього.
Суд наголошує, що, відповідно до приписів цивільного процесуального законодавства України та висновків Верховного Суду, категорію стандарту доказування слід розуміти так, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. 
Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства заснована на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства ? суду та сторін (позивача та відповідача). 
Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. 
Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. 
Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
На відповідача покладено обов`язок спростувати заявлені у позові вимоги.
Отже, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. 
Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд бере до уваги доведені позивачем обставини про наявність у дитини потреби отримувати матеріальну допомогу від батьків у зв`язку із продовженням навчання. 
Визначаючи розмір аліментів як матеріальної допомоги з боку батька, якої потребує повнолітня донька сторін у справі на період навчання, суд враховує фактичні обставини справи в контексті приписів ст. 182 Сімейного кодексу України та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для відповідної демографічної групи населення станом на день ухвалення судом рішення. 
Також суд враховує зазначені у позовній заяві та доведені обставини щодо потреби дитини у матеріальній допомозі з боку батька; розмір витрат, пов`язаних з навчанням; а також неможливість повнолітньої доньки відповідача самостійно забезпечувати себе на належному матеріальному рівні під час навчання; наявність у відповідача як працездатної особи можливості надавати таку допомогу.
Наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що дитина позивачки є членом багатодітної сім`ї.
Суд критично сприймає повідомлену відповідачем обставину щодо перебування у нього на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, оскільки факт наявності у нього обов`язку отримувати інших дітей не є підставою для звільнення від аналогічного обов`язку чи суттєвого зменшення його розміру стосовно іншої дитини, яка цього потребує у зв`язку із навчанням.
Крім цього, суд встановив, що матір`ю усіх цих дітей є позивачка та усі ці діти відповідача проживають разом із позивачкою, перебувають на її утриманні, водночас обов`язок відповідача щодо утримання цих дітей обмежується виключно сплатою ним аліментів.
Вказані обставини підтверджуються рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2023 у справі 2/381/687/23 (369/1739/23), яке перебуває у вільному доступі у ЄДРСР, а також у АСДС. 
Заперечуючи проти розміру заявлених позовних вимог, відповідач не надав суду розрахунку з відповідним обґрунтуванням суми аліментів, яка на його думку є достатньою для утримання повнолітньої доньки, та такою, яку він має фінансову можливість сплачувати. 
При цьому суд враховує надані відповідачем відомості щодо розміру отримуваного ним щомісячного доходу, які свідчать про наявність у нього можливості надавати матеріальну допомогу своїй дитині.
Водночас суд критично сприймає повідомлену відповідачем інформацію про те, що отримувані ним премії та виплати у відрядженнях мають нерегулярний і компенсаційний характер та не є регулярним його доходом, оскільки предметом цього позову є стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, а не у твердій грошовій сумі.
Отже, відповідач не довів об`єктивну неможливість виконання покладеного на нього чинним законодавством обов`язку по утриманню повнолітньої доньки, зокрема і сплати аліментів у розмірі, що зазначений позивачем у позові.
Відповідач не обґрунтував та не надав доказів того, що сплата аліментів у розмірі частини усіх видів його доходу становитиме для нього надмірний фінансовий тягар.
У поданому відзиві на позов відповідач зазначив, що до досягнення донькою ОСОБА_4 повноліття він сплачував аліменти на її утримання та ще двох малолітніх дітей і розмір цих сплат становив 50% усіх видів його доходу.
З огляду на це, враховуючи наявність у відповідача обов`язку сплачувати аліменти на утримання двох малолітніх дітей, суд встановив, що наразі аліментні зобов`язання відповідача стосовно цих двох дітей становлять по 1/6 на кожну дитину (тобто 2/6 разом) або 1/3 його заробітку.
Суд бере до уваги, що у разі визначення розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі частини усіх видів заробітку відповідача (відповідно до вимог позову), відрахування за аліментними зобов`язаннями разом на трьох дітей (двоє із яких є малолітніми) будуть становити 7/12 або 58% доходу відповідача.
Суд враховує, що такий розмір аліментних зобов`язань не перевищує законодавчо встановлений максимум для такого виду відрахувань, у тому числі і визначений ч. 3 ст. 128 КЗпП України та ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» (70%).
За результатом розгляду цієї справи суд дійшов висновку про те, що позивач довела обгрунтованість позовних вимог, а відповідач не спростував заявлені у позові вимоги, не довів належними та достатніми доказами наявність обставин, які могли б бути підставою для задоволення судом вимог у розмірі, що є меншим, ніж зазначений у позові.
Учасники справи на власний розсуд розпоряджаються своїми правами, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на період навчання доньки у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення донькою 23 річного віку, що, на переконання суду, сприятиме захисту прав та інтересів дитини сторін у справі на забезпечення належного та необхідного рівня життя та розвитку, не порушує права чи інтереси відповідача та інших осіб, не суперечить закону.
Отже, позов підлягає задоволенню повністю.
Вирішуючи питання щодо дати початку стягнення аліментів, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно із ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у цій справі у межах суми платежу за один місяць.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, – у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Цей позов є позовом майнового характеру.
Ціна позову становить 217095,64 грн.
Один відсоток ціни позову становить 2170,96 грн. 
Цей розмір не є меншим 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У справах про стягнення аліментів позивачі звільнені від сплати судового збору.
Враховуючи результат вирішення цієї справи, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2170,96 грн.
Керуючись ст. 259, 263- 265 ЦПК України, суд
вирішив:
Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 11 лютого 2026 року (дати звернення до суду) до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 23 річного віку.
Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у цій справі в межах суми платежу за один місяць. 
Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 2170 (дві тисячі сто сімдесят) гривень 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Реквізити учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складене 04.05.2026.

Суддя         Сніжана АНАПРІЮК