Справа №345/1789/26 
Провадження № 2-а/345/37/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2026 м. Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Кулаєць Б.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення № 1/1/2626 від 04.03.2026, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень. Провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП, закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати.
Свою заяву позивач мотивував тим, що 04 березня 2026 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову про адміністративне правопорушення №1/1/2626 (далі за текстом – постанова) за ч.3 ст.210 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень. Дану постанову він отримав у відповідача наручно. При отриманні даної постанови від працівників відповідача він дізнався, що вищевказане адміністративне стягнення отримав за порушення правил військового обліку в особливий період, зокрема, всупереч ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» без поважних підстав у строк до 05 червня 2025 року не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, в т.ч., шляхом самостійного прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, чим вчинив, начебто, порушення ч. 3 ст. 210 КУпАП.Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю, виходячи з наступного. Про факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, йому стало відомо 06 червня 2025 року, тобто в день, коли він не пройшов військово-лікарську комісію. Разом з цим, лише 04 березня 2026 року винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за невиконання ним обов`язку проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби. Адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП, тобто порушення правил військового обліку, яке полягає, зокрема, в невиконанні ним обов`язку проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби до 05 червня 2025 року не носить характеру триваючого та вичерпується фактом непроходження повторного медичного огляду до конкретної дати. Також акцентує увагу суду на тому, що початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем його виявлення. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли уповноважений на складення протоколу про адміністративне правопорушення орган отримав будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення. При цьому, день виявлення адміністративного правопорушення не тотожний дню складення протоколу про адміністративне правопорушення. Отже, викладене свідчить, що строк накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП, становить три місяці з дня його виявлення, тобто у відношенні до нього перебіг такого строку почався 06 червня 2025 року. Однак спірна постанова про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 210 КУпАП прийнята 04 березня 2026 року, тобто, поза межами тримісячного строку, передбаченого ч. 9 ст. 38 КУпАП. Таким чином, що адміністративне стягнення було накладене відповідачем поза межами строку, встановленого ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим провадження в адміністративній справі підлягало закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Представник відповідача подав до суду письмові пояснення, в яких просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі.
Свої пояснення мотивує тим, що 04.03.2026 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення на основі протоколу, виніс постанову, згідно з якою встановлено, що  ОСОБА_1 своїми діями вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП, а саме: порушив правила військового обліку, зокрема, порушив вимоги п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» та абз. 4 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: будучи непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у військовий час не пройшов ВЛК до 05.06.2025 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
ухвалою суду від 18.03.2026 відкрито провадження по справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу протягом 5 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.
06.04.2026 представник відповідача подав до суду письмові пояснення.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 187 від 25.02.2026 оператором групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено, що 25.02.2026  ОСОБА_1 прибув самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_2 . При перевірці облікових даних було виявлено, що громадянин  ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним під час дії в Україні особливого періоду, порушив вимоги п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» та абз. 4 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: будучи непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у військовий час, не пройшов ВЛК до 05.06.2025.  ОСОБА_1 пояснив, що не проходив ВЛК до 05.06.2025, оскільки не знав про необхідність та чекав на повістку.
Згідно з обліковою карткою  ОСОБА_1 від 25.10.2022 останній визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у військовий час.
Постановою № 1/1/2626 від 04.03.2026  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Постанова мотивована тим, що під час опрацювання матеріалів справи та протоколу за вих. № 9/6865 про адміністративне правопорушення, а також шляхом перевірки даних через реєстр «Оберіг», встановлено, що громадянин  ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним під час дії в Україні особливого періоду, порушив вимоги п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» та абз. 4 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: будучи непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у військовий час, не пройшов ВЛК до 05.06.2025 (а.с. 10-11).
На ім`я  ОСОБА_1 видано військовий білет № НОМЕР_1 від 23.06.1992 (а.с. 12-13).
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів № 193/26/580/ВТ від 24.02.2026 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, дата повторного оцінювання повсякденного функціонування особи – 01.03.2027 (а.с. 14).
Між сторонами виник спір з приводу правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Оцінка суду:
дослідивши докази, які надані сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).
За приписами частин 1 та 2 статті 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з частинами 2, 3, 4 ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Як передбачено приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Суд також враховує, що статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.
Згідно з п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні оголошено загальну мобілізацію.
У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався указами Президента України, який діє на час розгляду справи.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Частиною 1 статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Згідно частини 3 цієї статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період
Водночас, ч. 1 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частина 3 цієї статті передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Диспозиції ст.ст. 210, 210-1 КУпАП є банкетними та відсилають до спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо правил військового обліку, оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Статтею 235 КУпАП визначено, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до частини 4 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
З оскаржуваної постанови № 1/1/2626 від 04.03.2026 судом встановлено, що  ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскільки він, будучи військовозобов`язаним під час дії в Україні особливого періоду, порушив вимоги п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» та абз. 4 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: будучи непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у військовий час, не пройшов ВЛК до 05.06.2025.
При цьому, у тексті спірної постанови міститься формулювання диспозиції ст. 210 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що узгоджується з диспозицією статті ст. 210-1 КУпАП, та вказує на суперечливість висунутого звинувачення. 
Більше того, суд зазначає, що кваліфікація дій позивача за ч. 3 ст. 210 КУпАП не є обґрунтованою, з огляду на наступне.
Положення п. 2 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України від 21.03.2024 № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» передбачають, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Таким чином, проаналізувавши п. 2 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України від 21.03.2024 № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», суд дійшов висновку, що його положення стосується безпосередньо законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, оскільки метою повторного медичного огляду являється визначення придатності до військової служби, що фактично являється мобілізаційним заходом та охоплюються диспозицією ст. 210-1 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Більше того, порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що інкримінується  ОСОБА_1 , також безпосередньо охоплюються диспозицією ст. 210-1 КУпАП, в той час, як норми ст. 210 КУпАП визначають відповідальність саме за порушення Правил військового обліку.
Отже, оскаржувана постанова містить розбіжності у використаній відповідачем кваліфікації інкримінованого позивачу правопорушення, зокрема, щодо притягнення його до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП із зазначенням у мотивувальній частині постанови диспозиції статті ст. 210-1 КУпАП, без визначення, чим саме позивач допустив порушення Правил військового обліку та посиланням на порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 2 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України від 21.03.2024 № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», що охоплюється диспозицією ст. 210-1 КУпАП.
Вказане свідчить, що спірна постанова винесена необґрунтовано, без дотримання порядку її прийняття, з помилковою кваліфікацією інкримінованого правопорушення та без встановлення всіх обставин, які мають значення для вірного вирішення справи про адміністративне правопорушення, а тому така постанова не може бути визнана правомірною та підлягає скасуванню.
В той же час, суд зазначає, що встановлені порушення під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є формальними та в повному обсязі свідчить про незаконність спірної постанови і безпідставність притягнення позивача до відповідальності саме за ст. 210 КУпАП.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, виключно з метою ефективного захисту прав позивача суд наділений повноваженнями виходу за межі позовних вимог. В іншому випадку суд зобов`язаний здійснювати розгляд справи у відповідності до вимог, що наведені в позовній заяві.
Відповідно вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на викладене, суд вважає, що вина  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, суду не доведена, у зв`язку із чим, з метою ефективного захисту прав позивача, постанову № 1/1/2626 від 04.03.2026 щодо останнього про накладення адміністративного стягнення необхідно скасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При поданні позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 665,60 грн. (а.с. 7), який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень, на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 65 Конституції України, ст.ст. 9, 77, 139, 286 КАС України, ст.ст. 9, 210, 210-1, 235, 247, 245, 251, 256, 268, 280, 283 КУпАП, ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 1 ЗУ «Про оборону України», ст.ст. 22, 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», суд

У Х В А Л И В:

позовну заяву  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволити частково.
Скасувати постанову № 1/1/2626 від 04.03.2026 про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень.
Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок сплаченого за подання позовної заяви.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач:  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя: