Справа № 127/2827/26 
Провадження № 33/801/492/2026
Категорія: 289 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шидловський О. В.
Доповідач: Медяний В. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Медяний В.М., за участю секретаря судового засідання Лісової Д.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Пунько Ірини Валеріївни на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2026 року у справі про притягнення:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,
в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2026 року визнано винною ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та призначено її адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в сумі становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665 грн 60 коп.

Судом встановлено, що відповідно до наказу начальника управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України № 185-к/тр від 25.07.2017 ОСОБА_1 з 01.08.2017 призначено на посаду провідного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області.
Відповідно до наказу начальника управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України № 96-к/тр від 28.03.2019 ОСОБА_1 з 01.04.2019 переведено на посаду головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області.
Відповідно до наказу голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 158-к/тр від 26.04.2023 ОСОБА_2 з 28.04.2023 звільнено з посади головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області.

Відповідно до листа відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10.11.2023 № 0200-14-8/111474 ОСОБА_1 повідомлялась про обов`язок подавати щорічні декларації за 2021, 2022 роки, при звільненні та щорічну – після звільнення за 2023 рік.
Відповідно до листа НАЗК №190-07/10442-22 від 14.04.2022, з метою уникнення порушень працівниками Фонду соціального страхування України положень чинного антикорупційного законодавства, керуючись п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» Національним агентством надані роз`яснення, згідно яких перелік суб`єктів, на яких поширюється дія Закону (в тому числі обов`язок щодо подання декларацій), визначено у ст. 3 Закону.
До таких суб`єктів належать, зокрема: посадові та службові особи інших державних органів, у тому числі Фонду соціального страхування України (п. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону);
- члени правління Фонду соціального страхування України (п. «к» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).
Згідно з п.п. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та зобов`язана подавати декларації відповідно до цього Закону.
В примітці до статті 172-6 КУпАП зазначено, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто, ОСОБА_1 є також суб`єктом відповідальності за порушення вимог фінансового контролю.
Згідно зі статтею 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
У відповідності до статті 65-1 Закону за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
Частиною 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Так, згідно п. 27 Прикінцевих положень ЗУ «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.
Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції надає рекомендаційні роз`яснення, методичну та консультаційну допомогу, зокрема, щодо застосування положень Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів.
З метою реалізації цього повноваження та на виконання п. 3 розділу II Закону України від 20.09.2023 № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» Національне агентство підготувало Роз`яснення від 13.11.2023 № 4.
Так, дані роз`яснення надані для забезпечення однакового застосування положень Закону стосовно заходів фінансового контролю, мають рекомендаційний характер, не містять правових норм і відображають правозастосовну практику.
НАЗК надає роз`яснення, щодо типів існування декларацій, коли слід їх подавати та який звітний період вони охоплюють. Таким чином, Законом передбачено три типи декларацій суб`єкта декларування, а саме:
1) щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону, або абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону в період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та за загальним правилом містить інформацію станом на 31 грудня звітного року
2) декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону протягом 30 календарних днів з дня припинення діяльності. Така декларація подається за період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності, яка передбачає обов`язок подання декларації, перебування на посаді, яка зумовлює здійснення такої діяльності.
3) декларація кандидата на посаду - декларація, яка подається відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону та охоплює звітний період з 01 січня до 31 грудня включно, що передує року, в якому особа подала заяву на зайняття посади, якщо інше не передбачено.
Тобто, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати декларацію з позначкою «щорічна» за 2021 рік до 31.01.2024.
За даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, встановлено, що ОСОБА_1 лише 21.12.2025 о 23:33 год подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік (https://public.nazk.gov. ua/documents/01fea948-aced-4916-aebf-f2alb45cde8f).
Таким чином, враховуючи вищевикладені факти, ОСОБА_1 , будучи з 28.04.2023 звільненою з посади головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, являючись згідно п.п. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 та п. 2-7 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, лише 21.12.2025 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік.

Крім того, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати декларацію з позначкою «щорічна» за 2022 рік до 31.01.2024.
За даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, встановлено, що ОСОБА_1 лише 22.12.2025 о 14:02 год подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік (https://public.na.zk.gov.ua/documents/97aef4e8-2fd8-491d-bd5b-c3a53ac53ell).
Таким чином, враховуючи вищевикладені факти, ОСОБА_1 , будучи з 28.04.2023 звільненою з посади головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, являючись згідно п.п. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 га п. 2-7 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, лише 22.12.2025 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік.

Крім того, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати декларацію при звільненні за період неохоплений раніше поданими деклараціями до 31.01.2024.
За даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, встановлено, що ОСОБА_1 лише 22.12.2025 о 14:55 год подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування при звільненні https://public.nazk.gov.ua/documents/5cf460d5-2a4d-4544-aebl~lb7715d400cb).
Таким чином, враховуючи вищевикладені факти, ОСОБА_1 , будучи з 28.04.2023 звільненою з посади головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, являючись згідно п.п. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 та п. 2-7 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, лише 22.12.2025 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування при звільненні за період з 01.01.2023 - 28.04.2023.

Крім того, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати декларацію з позначкою «щорічна» за 2023 рік до 31.03.2024.
За даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, встановлено, що ОСОБА_1 лише 19.01.2026 о 23:13 год подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік https://public.nazk.gov. ua/documents/bdb3c85e-755d-4ab4-a43c-2fed45c36064).
Таким чином, враховуючи вищевикладені факти, ОСОБА_1 , будучи з 28.04.2023 звільненою з посади головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, являючись згідно п.п. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, лише 19.01.2026 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік (після звільнення).

За таких обставин судом кваліфіковано такі дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення доведена у судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Пунько Ірина Валеріївна подала апеляційну скаргу на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2026 року, у якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просила постанову скасувати, та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не врахував того, що ОСОБА_1 вчасно не подала декларацію із поважних причин, оскільки подання ОСОБА_1 щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021, 2022, 2023 календарний рік у цьому випадку хоча й вчинено з пропущенням визначеного законом строку її подання, проте це пропущення зумовлене поважними причинами, а саме відсутністю належного інформування ОСОБА_1 про те, що вона є суб`єктом декларування як особа, що уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також про наявність у неї відповідного обов`язку з подання декларації до 31.01.2024, 31.03.2024 року відповідно, з боку відповідальних працівників Фонду та ГУ ПФУ у Вінницькій області шляхом письмового повідомлення у належний спосіб, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, диспозиція якої передбачає обов`язковою умовою його вчинення несвоєчасне подання такої декларації саме без поважних причин. Відтак, у даному випадку у діях ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, отже відсутня вина в інкримінованому їй адміністративному правопорушенні, яка є обов`язковою ознакою корупційного правопорушення. Окрім того, матеріали справи не містять доказів, що до дня подання декларацій – 28.12.2025 ОСОБА_1 й раніше подавала такі декларації, та наголосила про необізнаність та не ознайомлення її ні під час виконання своїх службових обов`язків, а ні при звільненні, а ні після про те, що остання є суб`єктом декларування та має подати відповідні декларації. ОСОБА_1 стало відомо про те, що вона має подати щорічну декларацію вже після спливу строку на подання таких декларацій, тобто після 31.01.2024 та 31.03.2024 відповідно, а тому вона подала відповідні декларації в грудні 2025 року, хоча й з пропущенням визначеного законом строку її подання, проте це пропущення зумовлене поважними причинами, а саме відсутності її належного інформування про це, а тому у неї був відсутній умисел на вчинення даного адміністративного правопорушення.
Окрім того, захисник у доводах апеляційної скарги звертає увагу на те, що згідно вимог ч. 4 ст. 38 КУпАП 01.02.2026 сплинув 2-річний строк протягом якого на ОСОБА_1 може бути накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Також зазначає, що враховуючи те, що з листа ГУ ПФ України у Вінницькій області вбачається, що останнє відповідне повідомлення за вих. № 0200-14-5/15367 було направлено до НАЗК 14.02.2024, відповідно фактично з лютого 2024 року НАЗК було відомо про наявність обставин викладених у листі, а тому станом на березень 2026 року сплинув 6-місячний строк з моменту виявлення даного правопорушення, що унеможливлює розгляд даної справи та відповідно є підставою для закриття провадження у даній справі.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції особа яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Пунько І.В. підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.
Прокурор Ткаченко К.Л. заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. Окрім того, прокурором подані до апеляційного суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких детально викладено доводи на її спростування.

Заслухавши пояснення прокурора, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яка зокрема підтверджена: протоколами про адміністративні правопорушення №82, №83, №84 та №85 від 22.01.2026; витягами з Єдиного державного реєстру декларацій щодо ОСОБА_1 ; листом начальника Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області ОСОБА_3 ; листом начальника ГУПФУ у Вінницькій області Корчака О.; наказом начальника управління Фонду соціального страхування України у Вінницькій області №185-к/тр від 25.07.2017 про прийняття на роботу ОСОБА_1 на посаду провідного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області; посадовою інструкцією головного спеціаліста відділу організаційної роботи, адміністративно-господарського та документального забезпечення управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області; наказом голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області О.Чеперната №158-к/тр від 26.04.2023 щодо звільнення ОСОБА_1 ; повідомленням ОСОБА_1 від ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відновлення е-декларування та обов`язку подачі декларацій; листом НАЗК щодо належності посадових осіб Фонду соціального страхування України до суб`єктів декларування та іншими документами долученими до матеріалів справи.
Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до п. п. "и" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII посадові та службові особи інших державних органів, у тому числі Пенсійного фонду, органів влади Автономної Республіки Крим, є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.
У цілях визначення суб`єктів, на яких поширюється дія Закону №1700-VII (відповідно до підпункту «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону), під «посадовими та службовими особами інших державних органів» слід розуміти працівників державних органів, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.
Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт.
Згідно п. п. 1.1, 1.6 р. 1, п. п. 2.1.1 п. 2.1 р. 2 Статуту Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 03.04.2015 № 8, Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із цим статутом. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Основними завданнями Фонду та його робочих органів є: реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування.
Судом встановлено, що наказом начальника Управління від 25.07.2017 №185-к/тр – ОСОБА_1 з 01.08.2017 призначено на посаду провідного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області.
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи провідним спеціалістом відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, тобто посадовою та службовою особою державного органу, є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.
Наказом голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області О.Чеперната від 26.04.2023 №158-к/тр ОСОБА_1 визнано такою, що з 28.04.2023 звільнена з посади головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області. 
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про запобігання корупції" суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Частина 1 статті 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в», «ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в», «ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Згідно з п. 2-7 р. ХІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про запобігання корупції" встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.
Проте, судом встановлено те, що щорічну декларацію за 2021 рік ОСОБА_1 подала 21.12.2025 о 23:33 год (термін подання не пізніше 31 січня 2024 року).
Також щорічну декларацію за 2022 рік ОСОБА_1 подала 22.12.2025 о 14:02 год (термін подання не пізніше 31 січня 2024 року).
Також декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (з 01.01.2023 по 28.04.2023) ОСОБА_1 подала 22.12.2025 о 14:55 год (термін подання не пізніше 31 січня 2024 року).
Також щорічну декларацію за 2023 рік ОСОБА_1 подала 19.01.2026 о 23:13 год (термін подання не пізніше 31 березня 2024 року).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» № 3384-IX від 20.09.2023, який набрав чинності 12.10.2023, відновлено обов`язок подання декларацій, повідомлень про суттєві зміни в майновому стані та ряд інших зобов`язань, які були призупинені під час дії воєнного стану на території України.
Згідно з п. 2-7 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідно до ст. 45 цього Закону і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України «Про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені в ч.ч. 7-14 ст. 45 цього закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені ч.ч. 7-14 ст. 45 цього закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.
ОСОБА_1 без поважних причин подала декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021, 2022, 2023 роки та декларацію при звільненні несвоєчасно, поза межами встановлених строків, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Також судом встановлено, що доказів поважності причин несвоєчасного подання декларацій за вищевказаний період ОСОБА_1 не надала.
З такими висновками суду першої інстанції також погоджується і апеляційний суд та вважає їх обґрунтованими.
Судом першої інстанції також перевірялися доводи захисника ОСОБА_1 – адвоката Пунько І.В. стосовно спливу передбачених законодавством строків накладення адміністративного стягнення за протоколами №82, №83, №84 та №85 від 22.01.2026, які судом було обґрунтовано відхилені, оскільки склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП (у формі несвоєчасного подання декларації) є триваючим, таким, що припиняється виконанням установлених обов`язків; датою виявлення вчинених адміністративних правопорушень є дата складення відповідних протоколів.
Щодо доводів апеляційної скарги про неповідомлення ОСОБА_1 про необхідність подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, то апеляційний суд не може з ними погодитись, оскільки судом встановлено те, що ОСОБА_1 обіймала посаду в органі, уповноваженому здійснювати від імені держави владні управлінські функції, та на які законодавець ще з 09.12.2021 поширив вимоги фінансового контролю.
У листі № 190-07/10442-22 Національне агентство з питань запобігання корупції (далі НАЗК) ще 14.04.2022 роз`яснило Фонду обов`язок його посадових та службових осіб подавати декларації. Такі роз`яснення також були у вільному доступі онлайн у Базі знань НАЗК.
Інформація щодо необхідності подання декларацій посадовими та службовими особами Фонду також була розміщена 02.11.2023 на інформаційній сторінці веб-порталу ГУ ПФУ у Вінницькій області, до якого з 2022 року був приєднаний Фонд шляхом реорганізації.
Крім цього, начальник відділу з питань запобігання та виявлення корупції ГУ ПФУ у Вінницькій області – свідок Ізотова у судовому засіданні повідомила, що у зв`язку з відновленням деклараційної кампанії, з кінця 2023 року всім суб`єктам декларування надсилались відповідні повідомлення з вимогою подати декларації.
Таке повідомлення за № 0200-14-8/111474 від 10.11.2023 надсилалось і ОСОБА_1 (яке наявне в матеріалах справи).
При цьому, більшість працівників Фонду, зі слів ОСОБА_4 , подали декларації у визначений законом строк.
Отже, судом встановлено та підтверджується дослідженими доказами те, що ОСОБА_1 в силу займаної посади, була зобов`язана знати і розуміти вимоги законодавства щодо обов`язку подання декларацій, з огляду на те, що у статусі суб`єкта декларування вона перебувала більш ніж півтора року, а зміст законодавства і База знань НАЗК доступні кожному для ознайомлення.
Таким чином, враховуючи викладене, а також наявність листа НАЗК від 14.04.2022 № 190-07/10442-22, повідомлення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 10.11.2023 № 0200-14-8/111474 на адресу ОСОБА_1 , показів свідка ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов правильного та цілком обґрунтованого висновку про доведеність факту обізнаності працівників Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області, у тому числі й ОСОБА_1 , з вимогами фінансового контролю, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не була належним чином поінформована про такі вимоги є лише способом захисту та уникнення відповідальності.
Також апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на вчинення даного правопорушення, з огляду на таке.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, є протиправне, винне діяння, яке посягає на встановлений порядок управління і за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є формальним для констатації наявності якого достатньо лише встановлення факту несвоєчасного подання декларації (порушення вимоги закону) без поважних причин. Встановлення ж суспільно-небезпечних наслідків та з`ясування форми вини не вимагається. Умисел при виконанні формальних складів полягає в усвідомленні протиправності дій і у навмисності протиправного поводження. Оскільки у формальних складах обсяг об`єктивної сторони вичерпується переліком ознак діяння й обставин його здійснення, то і від особи, яка притягається до відповідальності, вимагається усвідомлення, розуміння лише тих обставин, що названі у складі, але аж ніяк не можна вимагати усвідомлення нею непередбачення шкідливих наслідків і, тим більше, бажання їх настання.
Тому визнавати вину особи, яка притягається до відповідальності, необхідно виходячи з того, що при виконанні формальних складів умисел полягає в усвідомленні протиправності своїх дій у даних обставинах.
Судом встановлено, що у даному випадку ОСОБА_1 безвідповідально поставилась до виконання обов`язку, покладеного на неї законом та, подаючи 28.12.2025 декларації при звільненні, 21.12.2025 декларації за 2021 рік, 22.12.2025 декларації за 2022 рік, які необхідно було подати до 31.01.2024, а також 19.01.2026 - декларацію за 2023 рік, яку необхідно було подати до 31.03.2024, усвідомлювала факт несвоєчасного їх подання за відсутності у неї поважних на те причин, що і утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Також суд апеляційної інстанції не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника щодо закінчення строків накладення адміністративного стягнення та дати виявлення адміністративного правопорушення, з огляду на те, що у даному випадку датою виявлення адміністративного правопорушення, є дата, коли уповноважена особа чи орган отримали інформацію про таке порушення, тобто день виявлення правопорушення це день, коли посадова особа чи орган, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, дізналися чи за всіма об`єктивними ознаками повинні були дізнатися про те, що особа вчинила адміністративне правопорушення.
За змістом правових норм КУпАП притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті.
Посилання захисника на порушення вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, є безпідставними з огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою. 
Положення ч. 2 ст. 254 КУпАП означає, що визначений цією статтею строк для складання протоколу починає свій відлік лише після того, як у посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність у діях чи бездіяльності особи вини у вчиненні правопорушення, наявність усіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу, тобто після виконання усіх необхідних процесуальних дій.
Таким чином, моментом виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, слід вважати момент, коли особа, уповноважена на складання протоколу, здобула можливість за участі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення (притягається до адміністративної відповідальності) здійснити дії, визначені ч. ч. 2 - 4 ст. 256 КУпАП. Таким моментом, зокрема може бути: затримання особи в момент вчинення правопорушення (якщо ознаки правопорушення є очевидними і не потребують вжиття заходів щодо збирання додаткових доказів і можуть бути зафіксовані в протоколі в момент їх виявлення); прибуття особи, яка вчинила правопорушення на запрошення/виклик до органу, посадові особи якого уповноважені на складання протоколу; прибуття осіб, уповноважених на складання протоколу за місцем роботи або проживання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення (за умови, якщо особа яка вчинила правопорушення там присутня).
Крім того, норми КУпАП не визначають правових наслідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поза строком у 24 години.
Також апеляційний суд не може погодитись із доводами захисника щодо того, що оскільки ОСОБА_1 зобов`язана була подати декларації до 31.01.2024, тому відповідно з 01.02.2024 починає свій відлік строк, коли вважається, що особа вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з огляду на те, що з урахуванням особливостей діяння склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є триваючим.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2018 у справі № 810/1224/17 з метою забезпечення єдності правозастосовної практики надала тлумачення, зокрема, поняття «триваючого правопорушення». Так, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.
Об`єктивна сторона такого правопорушення складається з: початкової бездіяльності, яка починається після спливу граничного терміну подання декларації; подальшого протиправного стану, коли особа продовжує не виконувати обов`язок, який триває певний момент у часі; дії щодо подання декларації, після вчинення якої правопорушення вважається закінченим.
Отже, судом першої інстанції враховано всі обставини справи про адміністративне правопорушення, оцінено усі докази та прийнято законне та обґрунтоване рішення, без допущення порушень законодавства. Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, судом правильно кваліфіковано її дії за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а тому твердження скаржника про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, підстави для застосування положень ст. 22 КУпАП – відсутні.
Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, ЗУ «Про запобігання корупції», суд апеляційної інстанції,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Пунько Ірини Валеріївни – залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду      В.М. Медяний