Справа № 503/2757/24 
Провадження № 2/503/328/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року 

Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючої судді Калашнікової Т.О.,
за участю секретаря судового засідання Поліковської О.І.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про захист прав споживача та усунення перешкод в користуванні, а також стягнення моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про захист прав споживача та усунення перешкод у користуванні, в якому просить зобов`язати відповідача зарахувати у рахунок майбутніх платежів за послуги з централізованого водопостачання суму коштів витрачену ним на придбання та встановлення лічильника води в загальному розмірі 3707 гривень 10 копійок. В обґрунтування вишевказаних вимог позивач вказав, що є споживачем послуг КП «Кодимакомунсервіс», оскільки фактично отримує такі послуги та оплачує їх вартість, однак письмового договору він із відповідачем не укладав, вважаючи його таким, що захищає інтереси лише надавача послуг з водопостачання. Крім того, ОСОБА_1 в позові зазначив, що самостійно встановив лічильник води, оскільки керівництво КП «Кодимакомунсервіс» неодноразово відмовляло йому у встановленні лічильника на його неодноразові звернення з тих підстав, що він повинен сам придбати та встановити лічильник води. За вартість лічильника та його встановлення він витратив загальну суму в розмірі 3707 гривень 10 копійок, яка складається з вартості лічильника в розмірі 1785 гривень 10 копійок, вартості матеріалів в розмірі 922 гривні та вартості демонтажу лічильника в розмірі 1000 гривень. Вважає, що він, згідно вимог ч. 6 ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергій та водопостачання» №1060-ІХ від 03.12.2020 року має право на компенсацію потрачених ним коштів для придбання та встановлення вказаного пристрою. Такі кошти відшкодовуються оператором зовнішніх інженерних мереж споживачам відповідних комунальних послуг шляхом зарахування їх у рахунок майбутніх платежів за послуги теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання. Однак відповідач відмовляє йому у відшкодуванні таких витрат, посилаючись на п.2 розділу ІІ та розділу «Прикінцеві та перехідні положення» вищевказаного Закону України, відповідно до яких, на думку КП «Кодимакомунсервіс», витрати, пов`язані з обслуговування та заміни лічильника, якщо вони не включені в тариф, сплачуються абонентом, що позивач вважає незаконним. З огляду на вищевикладене, з метою захисту свого порушеного права як споживача послуг з централізованого водопостачання, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того, позивач ОСОБА_1 вважає, що такими неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 20000 гривень, та просить стягнути з КП «Кодимакомунсервіс» в порядку ст.1167 ЦК України. 
Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 01 січня 2025 року відкрито провадження у даній справи та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
У судове засідання, призначене на 08.12.2025 року, позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив проводити розгляд цивільної справи у його відсутність.
Представник відповідача – КП «Кодимакомунсервіс» також не з`явився в судове засідання, однак у визначений законом строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та проводити розгляд справи у його відсутність. В обґрунтування викладених в позові обставин зазначив, що позивач ОСОБА_1 проживає в приватному будинку в с.Серби Подільського району Одеської області, є індивідуальним споживачем та має укласти з КП «Кодимакомунсервіс» індивідуальний договір на отримання послуг з централізованого водопостачання, чого не зробив та від його укладення відмовився на неодноразові пропозиції відповідача. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач у позовній заяві посилається на ч.6 ст.3 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергій та водопостачання», як на підставу позовних вимог, зазначаючи, що встановив комерційний вузол обліку, та вимагаючи відшкодування понесених ним витрат. Разом з тим, встановлений в мережі водопостачання споживача вузлу обліку (індивідуальний лічильник), що забезпечує індивідуальний облік споживання води не є вузлом комерційного обліку. У селі Серби, де позивач користується послугами водопостачання, вузол комерційного обліку (загальний лічильник) розташований на виході від водонапірної башти і вимірює обсяг всієї води, що споживається в даному насленому пункті. Також відповідач у відзиві зазначив, що в тексті позовної заяви ОСОБА_1 не вказано, які його права як споживача порушені і яким чином. Крім того, представник КП «Кодимакомунсервіс» не визнає позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди та вважає їх необґрунтованими та безпідставними.
У встановлений судом строк позивач подав відповідь на відзив з письмовими доказами на підтвердження викладених у ньому обставин, в якому просив не приймати до уваги заперечення відповідача, оскільки вони не підтверджені доказами. Крім того, зазначив, що представник відповідача у відзиві посилається лише на підзаконні нормативно-правові акти, що суперечать Законам України. Натомість, всупереч вимог абзацу 2 ч.4 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відмовляється укласти договір на водопостачання запропонованій ним редакції та не надає відповіді з чим він не погоджується. Крім того, КП «Кодимакомунсервіс», порушуючи ч.1 ст.9 вищевказаного Закону, якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, в усному порядку відмовляється отримувати від позивача грошові кошти за надані послуги з водопостачання, хоча раніше така оплата відповідачем приймалась, що підтверджується відповідними квитанціями.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Суд, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши письмові докази, наявні у матеріалах справи, в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №223722192 від 12.09.2020 року на підставі свідоцтва про право на спадщину №1105 від 12.09.2010 року.
08.08.2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до КП «Кодимакомунсервіс» з приводу встановлення лічильника для водопостачання за вищевказаною адресою.
Відповідно до змісту листа-відповіді №128 від 12.08.2024 року за підписом начальника КП «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Анатолія Ревенка (а.с.10-11) позивачу ОСОБА_2 було повідомлено, що відповідно до п.9 постанови КМУ №630 від 21.07.2005 року у квартирі (будинку садибного типу) роботи з встановлення приладів обліку води та пункту 5.3 Правил користування система централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» №190 від 27.06.2008 року проводяться за рахунок коштів споживача, а встановлення даного лічильника перевірку та пломбування покладається на комунальне підприємство.
20 вересня 2024 року позивач повторно звернувся до КП «Кодимакомунсервіс» із заявою про встановлення лічильнику холодної води за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергій та водопостачання» №1060-ІХ від 03.12.2020 року. Ця обставина підтверджується відповідною письмовою заявою позивача (а.с.9).
Як вбачається з листа-відповіді №170 від 30.09.224 року за підписом начальника КП «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Анатолія Ревенка (а.с.8), ОСОБА_1 було повідомлено, що норми Закону України Про комерційний облік теплової енергій та водопостачання» №1060-ІХ від 03.12.2020 року та прийняті зміни до цього Закону, зазначені в пункті 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» передбачають, що витрати, пов`язані з обслуговуванням та зміною вузлів обліку води, якщо вони не включені в тариф на послуги централізованого водопостачання, сплачуються власним коштом абонента за цінами постачальника, в даному випадку – КП «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області.
01 жовтня 2024 року позивач за допомогою послуг ТОВ «Нова пошта» придбав лічильник води MNK * х/в (компл.згонів), загальною вартістю 1644,00 грн., що підтверджується видатковою накладною за №1143 від 01.10.2024 року. Крім того, позивач ОСОБА_1 сплатив за послуги ТОВ «Нова пошта» грошові кошти в розмірі 88 гривень 22 копійки та комісію за грошовий переказ в сумі 52 гривні 88 копійок. Це підтверджується фіскальним чеком на переказ коштів ТОВ «НоваПей» від 03.10.2024 року (а.с.7). Також позивач ОСОБА_1 поніс затрати на придбання необхідних матеріалів для встановлення лічильника води в сумі 922 гривні, що підтверджується товарним чеком СПД ОСОБА_3 від 10.10.2024 року (а.с.7).
Даний лічильник був опломбований відповідачем за №602101 та позивачем 18.11.2024 року було сплачено за надані КП «Кодимакомунсервіс» послуги з водопостачання в сумі 195 гривень та 22.01.2025 року – в розмірі 455 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового ордера (а.с.42)
В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно з вимогами частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 червня 2021 року у справі № 755/18296/17 (провадження № 61-18669св19).
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону України«Про житлово-комунальніпослуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст.7цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
«Правила надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690, регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги), а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг.
Відповідно до п.6 Правил №690 надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання комунальних послуг з урахуванням вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги (далі - договір).
Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 послуги надавалися споживачам згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Типовий договір був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 року № 933). А відповідно до п. 7 ст. 26 ЗУ 1875 IV договір, зокрема на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення з фізичними особами, які не є суб`єктами господарювання, є договір приєднання.
Так, 01 травня 2019 року було введено в дію новий Закон України «Про житлово комунальні послуги» № 2189 - VIII від 09.11.2017 року та постанову Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення».
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2022р. № 85 (далі - Постанова КМУ №85) затверджено зміни, що вносяться до Постанови від 05 липня 2019 р. № 690 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» (надалі - Правила №690, які набрали чинності 04.02.2022р., зокрема, був затверджений Типовий індивідуальний договір про надання послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (публічний договір приєднання)).
Ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги), а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг.
Відповідно до п.28 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019р. №690 розподіл обсягу спожитої у будівлі холодної води, витраченої на загальнобудинкові потреби, здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, яка здійснює розподіл обсягів послуг, відповідно до обраної моделі договірних відносин. Споживач надає виконавцю інформацію про кількість осіб, які фактично користуються послугами у приміщенні (квартирі) споживача, або інші вихідні дані, необхідні для застосування обраного способу розподілу обсягів послуг, відповідно до Методики розподілу затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358) (надалі - Методика №315).
Відповідно до п. 14 Правил № 690 послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги") може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Відповідно до ст.633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно із ч.4 ст.633 цієї ж норми підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).
Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, де проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок під`єднаний до водопровідної мережі, обладнаний приладом обліку №602101, який був придбаний позивачем, та останнім 18.11.2024 року сплачувались грошові кошти за надані КП «Кодимакомунсервіс» послуги з водопостачання в сумі 195 гривень та 22.01.2025 року – в розмірі 455 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового ордера. Зазначені обставини свідчать, що між сторонами виникли правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг, як між надавачем та споживачем таких послуг.
За таких обставин, відсутність укладеного між постачальником та споживачем письмового договору на централізоване водопостачання не є підставою для відмови судом у задоволені позивних вимог. До того ж, представник відповідача у відзиві зазначає, що ОСОБА_1 є індивідуальним споживачем послуг.
Жодні докази на підтвердження самовільного приєднання до мережі централізованого водопостачання з боку позивача ОСОБА_1 в матеріалах цивільної справи відсутні та вищевказані, встановлені судом обставини, відповідачем не спростовані.
Разом з тим, суд не приймає до уваги, поданий позивачем 01.08.2025 року примірник індивідуального договору про надання послуг із централізованого водопостачання від 01.02.2025 року та лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №23076/19.3.2/9-24 від 11.11.2024 року, як такі, що подані з порушенням проесуального порядку подачі доказів, що встановлений ч.8 ст.83 ЦПК України, без зазначення причин їх неподання у встановлений судом строк, що не залежали від позивача.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону Україну "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом.
. Згідно з вимогами абз. 2 ч. 6 ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який був доповнений Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» від 03.12.2020 року та набрав чинності 01 травня 2021 року, у разі встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку власником (співвласниками) будівлі оператор зовнішніх інженерних мереж відшкодовує такому власнику (співвласникам) будівлі фактично сплачені ним (ними) кошти на оснащення будівлі вузлом (вузлами) комерційного обліку за рахунок відповідних витрат, передбачених у тарифах на послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, за період дії цих тарифів до моменту встановлення відповідного вузла (вузлів) комерційного обліку та взяття їх на абонентський облік. Такі кошти відшкодовуються оператором зовнішніх інженерних мереж споживачам відповідних комунальних послуг шляхом зарахування їх у рахунок майбутніх платежів за послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання. У разі якщо оператор зовнішніх інженерних мереж не є виконавцем комунальної послуги, він зобов`язаний перераховувати кошти, сплачені споживачами комунальних послуг на оснащення будівлі вузлом (вузлами) комерційного обліку, виконавцю відповідної комунальної послуги для подальшого їх відшкодування виконавцем споживачам.
Враховуючи ту обставину, що позивач станом на 18.12.2025 року є споживачем комунальних послуг з централізованого водопостачання, які надає КП «Кодимакомунсервіс», самостійно за власний рахунок придбав та встановив лічильник води та беручи до уваги норми вищевказаного Закону, відповідача слід зобов`язати зарахувати витрачені ОСОБА_2 грошові кошти на придбання та встановлення вузла обліку води (лічильника) в загальному розмірі 2707 гривень 10 копійок в рахунок майбутніх платежів за послуги з централізованого водопостачання. Підстав для зарахування таких коштів в сумі 3707 гривень 10 копійок, як він того вимагає, суд не вбачає, оскільки позивачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження понесення ним витрат в розмірі 1000 гривень на демонтаж лічильнику води.
Крім того, відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача (тобто наявність його вини), наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Проте, у ході судового розгляду позивачем не було доведено факту заподіяння йому моральної шкоди з боку відповідача та її розміру в сумі 20000 гривень. 
Тому, підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 моральної шкоди відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Частиною третьою цієї статті встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їхніх прав.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 16, 81, 158, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про захист прав споживача та усунення перешкод в користуванні, а також стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.
Зобов`язати Комунальне підприємство «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області (код ЄДРПОУ 32429562, м. Кодима Подільського району Одеської області, вул. Садова, 1-1) зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в рахунок майбутніх платежів за послуги з централізованого водопостачання понесені ним витрати на встановлення вузла обліку води (лічильник) в розмірі 2707 (дві тисячі сімсот сім) гривень 10 копійок. 
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя
Кодимського районного суду      Т.О.Калашнікова