Справа № 446/326/26 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т. І. 
Провадження № 33/811/630/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю прокурора Куцака А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, 

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 адміністративний штраф в розмірі 17000.00 (сімнадцять тисяч гривень) грн. (стягувач Держава) на розрахунковий рахунок UA868999980313070106000013823, отримувач: ГУК Львів/Кам`янка-Бузька тг/21081100, Код отримувача: ЄДРПОУ 38008294, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету:21081100. 
Згідно з постановою судді, майор ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою - заступником командира ремонтно-відновлювального батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи в тимчасовому розташуванні в умовах особливого періоду, у порушення вимог ст.ст.16,59,107,108 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України , п.20 Розділу ІІ «Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх обліку у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту», затвердженої наказом МО України №604 від 29.11.2018, внаслідок недбалого ставлення до виконання обов`язків військової служби, у період з 11.12.2024 по 23.12.2024, достовірно знаючи про результати медичного огляду на стан сп`яніння військовослужбовця ОСОБА_2 не доповів своїм безпосереднім командирам про порушення військової дисципліни, скоєне ОСОБА_2 , та не вніс в журнал обліку порушень військової дисципліни відомостей відносно останнього, внаслідок чого ОСОБА_2 уникнув дисциплінарної та адміністративної відповідальності, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Такими діями, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. 
Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції розглянув справу із формальним підходом, при ухваленні постанови в справі не дав оцінку доказам невинуватості, а також поясненням ОСОБА_1 .
Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення від 05.02.2026 року та постанова суду у справі містять посилання на Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, які встановлюють обов`язки заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення. Натомість на вказаній посаді ОСОБА_1 не перебував, а у відповідний період ніс службу на посаді заступника командира ремонтно-відновлювального батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 .
Вказує, що у матеріалах справи відсутні посилання на нормативно-правові акти, якими визначається коло посадових обов`язків для заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу та накази командира батальйону або посадові інструкції, які передбачали б обов`язок ОСОБА_1 вчинити дії, не вчинення яких ставиться у вину.
Зазначає, що протокол №5 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП від 05.02.2026 року, складений щодо ОСОБА_1 містить дату постанови про закриття кримінального провадження № 42025142400000062 - 01.07.2025 року, за такий обставин граничною датою накладення стягнення є 01.10.2025 року.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в суд апеляційної інстанції для участі в розгляді справи не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.
Заслухавши думку прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги та законність оскаржуваної постанови, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до приписів ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (через хворобу, у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.
Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП. 
Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за наведених у постанові судді обставин, підтверджується, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення №5 від 05 лютого 2026 року, копією постанови слідчого 1 слідчого відділу ТУ ДБР від 19.01.2026 про закриття кримінального провадження № 42025142400000062, витягом з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2025 про результати службового розслідування, актом службового розслідування від 27.09.2025, витягом з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2025 про призначення службового розслідування, витягом з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2025 та 17.09.2025 про продовження службового розслідування, скерування солдатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на медичний огляд для встановлення факту вживання психотропних речовин та стану сп`яніння від 11.12.2024, актами медичного огляду від 11.12.2024, рапортом Командира військової частини НОМЕР_1 про преміювання особового складу, зокрема солдата ОСОБА_2 , наказом Командира військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди від 17.01.2025, 30.01.2025, списками особового складу військової частини НОМЕР_1 до виплати додаткової винагороди, бланком отримання пояснень солдата ОСОБА_2 , карткою особового рахунку солдата ОСОБА_2 , бланком отримання пояснень заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 30.08.2025, бланком отримання пояснень ОСОБА_1 від 30.08.2025, витягом з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2023 про призначення ОСОБА_1 на посаду, рішенням Командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності чи інші заходи впливу за результатими службового розслідування, письмовими поясненнями ОСОБА_7 від 05.02.2026, фотодоматеріали, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 05.02.2026.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу із формальним підходом та при ухваленні постанови в справі не дав оцінку доказам невинуватості, а також поясненням ОСОБА_1 , є безпідставними та голослівними. 
Як вірно встановлено суддею місцевого суду, що у дані справі ОСОБА_1 виконував обов`язки заступника командира ремонтно-відновлювального батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 . Повноваження ОСОБА_1 підтверджені наказами командира військової частини НОМЕР_1 .
Об`єктивна сторона правопорушення - недбале ставлення до військової служби. У даній справі недбале ставлення полягає у невжитті заходів реагування на встановлені факти дисциплінарного порушення підлеглими, невиконання службових обов`язків, що полягало у невнесенні в журнал обліку порушень військової дисципліни відомостей відносно ОСОБА_2 .
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується необережністю.
ОСОБА_1 не передбачав можливість настання шкідливих наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, виходячи з посадових обов`язків, наявності фактів порушень допущених підлеглим особовим складом, наявності інформації про скерування підлеглих для проходження відповідного огляду на стан сп`яніння.
Інші обставини, на які посилається апелянт свого підтвердження не знайшли, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Натомість, звертаючись до суду із відповідною апеляційною скаргою, апелянт в свою чергу також стверджує, що протокол №5 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП від 05.02.2026 року, складений щодо ОСОБА_1 містить дату постанови про закриття кримінального провадження № 42025142400000062 - 01.07.2025 року, за такий обставин граничною датою накладення стягнення є 01.10.2025 року, у зв`язку із чим слід зазначити наступне.
19.01.2026 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.10-14).
При цьому, слід зазначити, що за положенням ч. 8 ст. 38 КУпАП, у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Відповідно, саме з дати винесення даної постанови про закриття кримінального провадження, зважаючи на вищенаведені положення ст. 38 КУпАП, повинен початись відлік, трьох місячний строк накладення адміністративного стягнення, а саме до 19.04.2026 року.
Разом з тим, дата оскаржуваної постанови - 19.03.2026 року, відповідно встановлений положеннями ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення судом пропущено не було. За наведених обставин справи, доводи апелянта в цій частині відхиляються апеляційним судом.
Будь-яких доказів, що спростовують дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, апелянтом не надано.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.
На переконання апеляційного суду, суддею першої інстанції вірно встановлено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а отже доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не підлягають до задоволення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було здобуто, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 судом першої інстанції відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, повно і всебічно встановлено фактичні обставини адміністративного правопорушення. Постанова судді відповідає вимогам ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної ОСОБА_1 – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя   М.Ф. Романюк