ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/1167/26
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду поданої заяви ОСОБА_1 , яка була отримана 24.11.2025 та ненадання відповіді за результатами розгляду звернення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі одного мільйона гривень на підставі вимог пункту 4 Постанови КМУ №153 від 13.02.2025 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2024 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням у відставку за станом здоров`я (непридатність за висновком ВЛК). Вказав, що будучи призваним на службу у віці 23 роки та маючи підтверджений статус ветерана війни, особи з інвалідністю внаслідок війни, він набув право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153. Проте, при виключенні зі списків особового складу частини відповідач таку виплату не здійснив, а подану заяву щодо нарахування коштів проігнорував. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
28.01.2026 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. №6492/26, відповідно до змісту якого позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. У відзиві відповідач стверджує, що не отримував ніяких листів від позивача. Щодо суті спірних правовідносин відповідач стверджує, що позивач не належить до числа осіб, на яких розповсюджується дія Постанови №153, тому віддсутні підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою №153, у розмірі 1 млн. грн.
09.02.2026 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив вх. №9046/26 відповідно до змісту якої проти доводів відзиву заперечує, заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити з підстав, що викладену у позовній заяві та цій відповіді на відзив.
Відповідно до положень частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 25.02.2022 по 04.11.2024 проходив військову службу, перед звільненням - в списках особового складу у Військовій частині НОМЕР_1 мав військове звання - сержант.
Позивач має статус особи з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 31.01.2025 (а.с.20).
Позивача було мобілізовано на посади рядового складу 25.02.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022.
На момент мобілізації позивачу було 23 роки.
Під час проходження військової служби в списках Військової частини НОМЕР_3 позивач залучався до заходів з захисту Батьківщини, та під час участі в бойових діях, неодноразово отримував поранення (13.06.2022, 09.07.2023), що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ВЧ НОМЕР_3 №1137 від 22.04.2023 та довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ВЧ НОМЕР_3 №1683 від 12.07.2023 (а.с.22-23).
Згідно свідоцтва про хворобу №6311 гарнізонної ВЛК ВЧ НОМЕР_4 від 04.10.2024 після тривалого лікування, повторних медичних оглядів, позивачу було встановлено на підставі ст.63А графи II Розкладу хвороб, - Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Стаття 63А встановлена внаслідок отриманих поранень, які пов`язані з захистом Батьківщини (а.с.24-25).
Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2024 №314 позивача було звільнено з військової служби у відставку на підставі підпункту “б” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби (а.с.21).
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії (далі - Постанова КМУ №153) та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (зі змінами та доповненнями).
Протягом листопада 2025 року позивач ознайомився з дорученням Міністра оборони №5601/уд від 26.09.2025 в якому зокрема вказано, що у разі виключення військовослужбовців, які мають право на отримання одноразової грошової винагороди - то виплата здійснюється військовою частиною, з якої військовослужбовця було виключено зі списків особового складу, шляхом внесення змін до наказу про звільнення з військової служби про призначення виплати.
На думку позивача, він має право на призначення винагороди передбаченої нормами Постанови КМУ №153, оскільки його звільнення пов`язано зі значним погіршенням стану здоров`я, через діагнози, які пов`язані з участю в бойових діях, та згідно постанови ВЛК визначено як "поранення, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини".
У зв`язку з чим, позивачем було підготовлено та направлено заяву до Військової частини НОМЕР_1 із проханням: призначити та виплатити одноразову грошову винагороду в розмірі 1 мільйон гривень на підставі вимог Постанови КМУ №153; у разі потреби, витребувати необхідні документи з інших органів військового управління, військових частин; у разі відмови надати роз`яснення та обґрунтуванням такої відмови для подальшого оскарження, в тому числі в судовому порядку.
Лист було направлено засобами поштового зв`язку (відправлення №1001400693790) 20.11.2025 та згідно сповіщення 24.11.2025 лист було отримано Військовою частиною НОМЕР_1 (а.с.26).
Станом на 09.01.2026 після спливу понад місячний термін, будь-які листи з Військової частини НОМЕР_1 про результати розгляду заяви позивачу не надходили. Представники Військової частини НОМЕР_1 не зв`язувались, будь-які виплати з боку Військової частини НОМЕР_1 не надходили.
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду його заяви про виплату грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень на підставі вимог Постанови КМУ №153, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд прийшов до наступного висновку.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
У подальшому, Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ) норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом частин 1, 3 статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закон України від 20.12.1991 №2011-XII«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина 2 статті 9 Закону №2011-XII).
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова КМУ №153, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу.
Пунктом 3 цієї Постанови установлено, що учасникам експериментального проекту є, зокрема: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до абзацу другого пункту 4 Постанови КМУ №153 установлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача на отримання грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн, передбаченої Постановою КМУ №153.
Виходячи зі змісту наведених правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує висновок, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Збройних Сил України, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн.
У свою чергу, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою КМУ №153, тобто станом на 13.02.2025, у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, винагорода виплачується в повному обсязі.
Разом з тим, така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на момент призову на військову службу під час дії воєнного стану (25.02.2022) його вік становив менше 25 років, що відповідає віковому критерію, визначеному пунктом 4 Постанови КМУ №153.
Позивача було мобілізовано на посади рядового складу, проте у списках особового складу військової частини позивач перед звільненням мав військове звання "сержант", тобто належав до числа осіб сержантського складу, що також підпадає під категорію осіб, які мають право на участь в експериментальному проекті.
Під час участі у бойових діях, позивач неодноразово отримував поранення (13.06.2022, 09.07.2023), що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ВЧ НОМЕР_3 №1137 від 22.04.2023 та довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ВЧ НОМЕР_3 №1683 від 12.07.2023 (а.с.22-23).
Факт отримання позивачем поранень (захворювань) пов`язаних з захистом Батьківщини підтверджується свідоцтвом про хворобу від 04.10.2024 №6311 гарнізонної ВЛК ВЧ НОМЕР_4 (а.с.24-25), на підставі яких сержант ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби з виключеннням з військового обліку та у подальшому виключений зі списків особового складу військової частини 04.11.2024.
В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності за військові правопорушення, а також не мав не знятих дисциплінарних стягнень.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано всі умови, визначені Постановою КМУ №153 для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн. Зокрема, судом встановлено наявність таких підстав: 1) призов на службу у віці до 25 років під час дії воєнного стану; 2) проходження служби станом на дату набрання чинності Постановою КМУ №153; 3) документально підтверджена безпосередня участь у бойових діях; 4) наявність захворювання, одержаного під час захисту Вітчизни, що стало причиною звільнення; 5) не притягнення до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення, та дисциплінарної відповідальності.
Відтак, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у невчиненні дій щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 спірної одноразової грошової винагороди під час проведення остаточного розрахунку при звільненні, є протиправною.
Як наслідок, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача слід зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн, передбаченої абзацом другим пункту 4 Постанови КМУ №153.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду поданої заяви ОСОБА_1 , яка була отримана 24.11.2025 та ненадання відповіді за результатами розгляду такої заяви, то суд відмовляє в її задоволенні, оскільки порядок та умови здійснення виплат, передбачених Постановою КМУ №153 не ставлять їх отримання у залежність від подання військовослужбовцем окремої заяви чи рапорту. З огляду на це, подана позивачем заява фактично була зверненням досудового характеру щодо невиплати відповідних сум, а тому сама по собі відсутність окремої відповіді на неї не свідчить про протиправну бездіяльність відповідача у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та не є самостійною підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.
Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору та не поніс судових витрат, у зв`язку з чим суд не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 243, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої абзацом другим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень, передбачену абзацом другим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
У задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін

20.05.26