ПОСТАНОВА 
іменем України

08 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 397/1378/25
провадження № 22-ц/4809/786/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач),  Єгорової С.М., Карпенка О.Л., 
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство «Акцент-Банк», 
відповідач –  ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 січня 2026 року у складі судді Авраменка О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі по тексту – АТ «А-Банк») звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову вказало, що 08 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 18 жовтня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 77515,69 грн, яка складається з 71001,22 грн заборгованості за тілом кредиту, 6514,47 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість по кредитному договору та судові витрати.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 08 вересня 2016 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання та подання відповідачем до банку анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за умовами якого відповідач отримав кредитну картку та кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.
До кредитного договору позивач додав Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розміщених в мережі Інтернет на сайті https://a-bank.com.ua/terms.
Довідка банку про розмір кредитного ліміту свідчить про те, що розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався, а саме 08.09.2016 склав 2000,00 грн; 07.02.2017 – 21000,00 грн; 11.05.2018 – 25000,00 грн; 01.03.2022 – 5000,00 грн; 13.01.2024 – 4630,00 грн; 31.01.2024 – 3850,00 грн; 22.02.2024– 3590,00 грн; 14.08.2024– 8590,00 грн; 14.08.2024 – 71100,00 грн (а.с.43).
Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач припинив виконувати, у зв`язку з чим станом на 18.10.2025 року виникла заборгованість у розмірі 77515,69 грн, яка складається з 71001,22 грн заборгованості за кредитом, 6 514,47 грн – заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цій справі - АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Разом з тим у анкеті-заяві позичальника від 08.09.2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписаній відповідачем, процентна ставка не зазначена (а.с.16).
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути відсотки за користування кредитом.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.09.2016 року, посилався на Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розміщених в мережі Інтернет на сайті https://a-bank.com.ua/terms.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms, які також містять Тарифи, як невід`ємні частини спірного договору, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, у тому числі, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms, які також містять Тарифи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms, які також містять Тарифи, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  нарахування відсотків за користування кредитом, а також погашення несплачених відсотків за рахунок збільшення тіла кредиту є неправомірним, оскільки в анкеті-заяві позичальника від 08.09.2016 року процентна ставка не зазначена та не передбачено погашення нарахованих відсотків за рахунок кредиту.
У цій справі судом першої інстанції встановлено, що сплачені відповідачем кошти на погашення заборгованості за кредитним договором позивач безпідставно зараховував на погашення процентів при відсутності домовленості про їх сплату в підписаній відповідачем анкеті-заяві, тому дійшов правильного висновку, що ці кошти підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.
За період з 08.09.2016 року до 16.10.2025 року позивачем нарахована заборгованість за тілом кредиту у розмірі 69634,64 грн (колонка «Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)», прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1366,58 грн (колонка «Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)». Позивачем нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 15276,10 грн (колонка «Нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом»), а також 2965,39 грн (колонка «Залишок за процентами (поточними)» та 3548,88 грн (колонка «Залишок за процентами (простроченими)»), що складає 6244,27 грн. Однак в остаточному розрахунку, наданого позивачем, зазначено, що загальна заборгованість за відсотками в становить 6514,47 грн, що свідчить про розбіжності між нарахуваннями, зазначеними в колонках розрахунку, та розміром заборгованості, зазначеним у підсумку (а.с.17-30).
Судом першої інстанції також встановлено, що за цей же період відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором внесеного грошових коштів у загальному розмірі 1062 457,74 грн (колонка «Сума погашення за наданим кредитом»). Проте, яким чином враховувались ці погашення з наданого позивачем розрахунку та виписки по картці встановити неможливо.
З виписки по картці також убачається, що з картки відповідача здійснювались регулярні списання грошових коштів для погашення кредиту «Плати частинами», кредиту «Розстрочка з виписки», кредиту «Швидка готівка» за рахунок кредитного ліміту, що призводило до збільшення тіла кредиту. При цьому, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем зазначених кредитів та їх умов, як і не містять відомостей щодо узгодження сторонами умов такого списання коштів саме за рахунок коштів кредитного ліміту.
Отже, оскільки відповідачем в рахунок погашення заборгованості сплачено власних кошті у розмірі 1062457,74 грн суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість за кредитом у розмірі 71001,22 грн, яку просив стягнути позивач, утворилась виключно внаслідок неправомірного нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, погашення несплачених відсотків та інших кредитів за рахунок збільшення тіла кредиту (кредитного ліміту), тому позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами наявність у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Враховуючи викладене вище колегія суддів дійшла висновку, що, вирішуючи цей спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази та дійшов правильних висновків, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної частини рішення.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент Банк» залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 січня 2026 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді          С.М. Єгорова

О.Л. Карпенко