РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/8300/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 833333,35гривень, розрахованих із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 833333,35гривень, розрахованих із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо виплати позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153, оскільки вважає, що у нього наявні всі визначені даним нормативним актом умови для її отримання.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування заперечень вказав, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки 18.08.025 солдата ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення (наказ командира військової частини (по стройовій частині) від 18.08.2025 № 234), переміщено до нового місця служби – військової частини НОМЕР_2 . За період набрання чинності Постанови № 153 та до 18.08.2025 рапорт ОСОБА_1 на виплату одноразової грошової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходив. Рішення про нарахування та виплату грошового забезпечення, в тому числі одноразової винагороди, передбаченої приписами Постанови КМУ № 153, військовослужбовцю, який перебуває у списках військової частини НОМЕР_2 , приймає командир військової частини НОМЕР_2 , де позивач рахується у штаті. Оскільки позивач із 19.08.2025 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та, відповідно, проходить військову службу у зазначеній частині, то безпосередній обов`язок нарахування належного грошового забезпечення (в т. ч. одноразової винагороди) ОСОБА_1 покладено на дану військову частину. Також зазначає, що правові підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відсутні, оскільки станом на 24.02.2022 вже перебував на військовій службі в Збройних Силах України, а не був прийнятий на військову службу в період воєнного стану, тобто не підпадає під вимогу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 153. Окрім того, постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13.08.2024 у справі № 559/1805/24, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ч.1 ст.122-2 КУпАП, тобто був двічі притягнутий до адміністративної відповідальності під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , тому винагорода таким військовослужбовцям не виплачується згідно вимог пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 153. Просить у задоволенні позову відмовити.
10.06.2026 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких звернуто увагу суду про перебування станом на 01.06.2026 у проваджені Дубенського міськрайонного суду Рівненської області матеріалів адміністративної справи № 559/2056/26 відносно позивача за ч.3 ст.130 КУпАП, що виключає умови одержання одноразової грошової винагороди, яка передбачена Постановою № 153, та є підставою стверджувати про відсутність права позивача в частині заявлених позивачем позовних вимог.
Ухвалою суду від 15.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив військову службу з 01.06.2021 до 29.09.2023 у військовій частині НОМЕР_3 .
З 30.09.2023 до 18.08.2025 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Військовою частиною НОМЕР_1 було сформовано перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової винагороду в розмірі 1 000 000 (один млн.) гривень, який у травні 2025 року подано на розгляд та затвердження комісії для здійснення попередньої перевірки документів, які є підставою для виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (надалі комісія КСП ЗСУ), де в даний перелік був включений позивач.
Листом від 26.06.2025 № 343/14775 комісія КСП ЗСУ, повернула документи без реалізації в частині щодо ОСОБА_1 , у зв`язку із невідповідністю нормативно-правовим актам щодо виплати винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах солдата ОСОБА_1 , з причин, що солдат ОСОБА_1 право на виплату грошової винагороди не має, у зв`язку з тим, що останній проходить військову службу до 24.02.2022. 
Наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 № 234 від 18.08.2025, солдата ОСОБА_1 , водія електронавантажувача (автонавантажувача) першого інженерно-позиційного відділення другого інженерно-позиційного взводу першої інженерно-позиційної роти першого інженерно-позиційного батальйону військової частини НОМЕР_1 , переміщено до військової частини НОМЕР_2 , виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
З 19.08.2025 по теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин від 28.04.2026 № 2057 позивач брав безпосередню участь в бойових діях 161 (сто шістдесят один) день.
За цією ж довідкою позивач не притягувався до кримінальної відповідальності. Випадків притягнення до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення не обліковано. Дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни та строк дії яких не закінчився, не обліковано.
Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13.08.2024 у справі № 559/1805/24, об`єднано справи про вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_1 : № 559/1805/24 за ч.1 ст. 130 КУпАП та № 559/1806/24 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП в одне провадження з присвоєнням об`єднаній справі № 559/1805/24. Цією ж постановою суду визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ч.1 ст.122-2 КУпАП та визначено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.
Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10.06.2026 у справі № 559/2056/26 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
24.04.2026 адвокат позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою КМУ № 153.
Листом від 29.04.2026 № 2146 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що оскільки військовослужбовець станом на 24.02.2022 проходив строкову військову службу з 01.06.2021, а в подальшому уклав контракт строком на 3 (три) роки з 30.09.2023, це впливає на набуття права на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153. Зазначено, що вказана Постанова містить обмеження щодо виплати цієї винагороди особам, які до введення воєнного стану вже проходили військову службу та в подальшому під час воєнного стану, перебуваючи на військовій службі, продовжили дію контракту. З огляду на зазначене, умовами Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153, виплата винагороди ОСОБА_1 не передбачена.
Цим же листом зазначено, що позивачем укладено контракт строком на три роки з 30.09.2023.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ № 153 від 11.02.2025 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 67 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
На підставі статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема, підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232 проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232 передбачені види військової служби, зокрема, базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Як визначено частиною сьомою статті 2 Закону № 2232 базову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
На підставі частини першої статті 4 Закону № 2232 Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону № 2232 (встановлено, що базова загальновійськова підготовка для громадян, визначених підпунктом 7 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3633-IX від 11.04.2024, розпочинається з 1 вересня 2025 року) базова загальновійськова підготовка проводиться з метою здобуття громадянами України військово-облікової спеціальності, навичок і умінь, необхідних для виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону № 2232 для проходження базової військової служби направляються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі (жіночої статі - добровільно), яким до дня відправлення на базову військову службу виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку. Зазначені громадяни України можуть один раз обрати рік проходження базової військової служби до досягнення ними 24-річного віку.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників, у добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
На підставі частини першої статті 20 Закону № 2232 на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби:
особи рядового складу з числа військовослужбовців базової військової служби, які пройшли базову загальновійськову підготовку, проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі та/або пройшли базову загальновійськову підготовку - на військову службу за контрактом осіб рядового складу.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, якою затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Постанова № 153)
Пунктом 2 Постанови № 153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Порядок № 153).
Відповідно до пункту 3 Постанови № 153 встановлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з пунктом 4 Постанови № 153 громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 153 цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Як визначено пунктом 2 Порядку № 153 під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років (далі - окремі категорії громадян).
На підставі пункту 7 Порядку № 153 контракт з окремими категоріями громадян укладається строком на один рік з обов`язковою умовою безпосередньої участі таких громадян у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців протягом дії контракту. 
Відповідно до пункту 13 Порядку № 153 (…) однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців за сукупністю протягом дії контакту Для громадян України, зазначених у пункті 2-1 цього Порядку, однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше дванадцяти місяців за сукупністю протягом дії контракту.
Згідно з пунктом 15 Порядку № 153 військовослужбовцям, які уклали контракт відповідно до цього Порядку, виплачується одноразова грошова допомога після укладення контракту, проходження відповідної підготовки та вступу до виконання обов`язків за посадою у військових частинах відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби (далі - одноразова грошова допомога), у розмірі 1 млн. гривень, яка виплачується трьома частинами:
перша частина 200 000 гривень протягом п`яти робочих днів після підписання контракту та вступу до виконання обов`язків за посадою, на яку призначений;
друга частина 300 000 гривень протягом п`яти робочих днів після проходження відповідної підготовки та залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань, про що оголошується наказом командира військової частини;
третя частина 500 000 гривень у день виключення із списків особового складу військової частини, а у разі продовження військової служби за новим контрактом - в останній день дії контракту, укладеного відповідно до цього Порядку.
Суд звертає увагу, що застосовними у даними випадку є саме пункти 3, 4 Постанови № 153, оскільки Порядок № 153 передбачає укладення контракту за відповідною формою, натомість, вказані пункти Постанови № 153 регламентують випадки укладення контракту до набрання законної сили відповідними Постановою та Порядком.
Як свідчать матеріали справи позивач:
- є особою рядового складу ЗСУ;
- до набрання чинності Постановою № 153 під час воєнного стану уклав контракт про проходження військової служби в ЗСУ (30.09.2023) у віці 23 років;
- на час набрання чинності Постановою № 153 (13.02.2025) проходив військову службу, тобто був діючим військовослужбовцем;
- брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойовий) під час захисту Вітчизни 161 день;
- не притягався до кримінальної відповідальності чи двічі до адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення, та дисциплінарної відповідальності.
Відповідач заперечує право позивача на отримання одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови № 153, оскільки позивач вже проходив військову службу та уклав контракт до набрання чинності цієї Постанови.
Проте, ці доводи є неприйнятими, оскільки позивач в період дії воєнного стану - 30.09.2023 уклав контракт на проходження військової служби, на якій перебуває і до теперішнього часу. 
Крім того, з 30 липня 2025 року питання виплати одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови № 153 особам, які були прийняті на військову службу за контрактом під час дії воєнного стану з числа осіб, які проходили строкову військову службу, врегульовано Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України № 942 від 30 липня 2025 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» і з 30 липня 2025 року колишні строковики, які у період дії воєнного стану уклали контракт на проходження військової служби, та брали безпосередню участь у бойових діях строком не менше шести місяців підпадають під вказану виплату одноразової грошової допомоги.
Позивач продовжує проходження військової служби на теперішній час, тому до нього є застосовними вищезазначені положення Постанови № 153 з врахуванням внесених змін за умови наявності сукупності умов, визначених п.4 Постанови № 153, а саме: особа рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, Держприкордонслужби; до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років був прийнятий або призваний на військову службу під час воєнного стану, контракт укладений у вересні 2023 року під час дії воєнного стану; проходить військову службу, тобто є діючими військовослужбовцями на дату набрання чинності Постанови № 153 (13.02.2025); брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Стосовно доводів відповідача про те, що позивач двічі притягувався до адміністративної відповідальності, то такі є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.
Судом встановлено, що постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13.08.2024 у справі № 559/1805/24, об`єднано справи про вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_1 : № 559/1805/24 за ч.1 ст. 130 КУпАП та № 559/1806/24 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП в одне провадження з присвоєнням об`єднаній справі № 559/1805/24. 
Цією ж постановою суду визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ч.1 ст.122-2 КУпАП та визначено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.
Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10.06.2026 у справі № 559/2056/26 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Із викладеного можна дійти висновку, що позивач один раз притягувався до адміністративної відповідальності, а саме: за ч.1 ст.130 та за ч.1 ст.122-2 КУпАП з урахуванням ч.2 ст. 36 КУпАП, якою передбачено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Тобто одне притягнення до адміністративної відповідальності, але з накладенням кількох стягнень.
Разом з тим, тут варто звернути увагу на належного відповідача у даних спірних правовідносинах.
Як зазначає відповідач та стверджується матеріалами справи, у рамках зазначеної Постанови № 153, військовою частиною НОМЕР_1 було сформовано перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової винагороду в розмірі 1 000 000 (один млн.) гривень та у травні 2025 року подано на розгляд та затвердження комісії для здійснення попередньої перевірки документів, які є підставою для виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (надалі комісія КСП ЗСУ), де в даний перелік був включений позивач.
Отже відповідач виконав свій обов`язок стосовно оформлення та подання документів щодо позивача на розгляд та затвердження комісії для здійснення попередньої перевірки документів, які є підставою для виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах.
Проте, листом від 26.06.2025 № 343/14775 комісія КСП ЗСУ, повернула документи без реалізації в частині щодо ОСОБА_1 , у зв`язку із невідповідністю нормативно-правовим актам щодо виплати винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах солдата ОСОБА_1 , з причин, що солдат ОСОБА_1 право на виплату грошової винагороди не має, позаяк останній проходить військову службу до 24.02.2022.
А вже 18.08.2025 позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення (наказ командира військової частини (по стройовій частині) від 18.08.2025 № 234), і переміщено до нового місця служби – військової частини НОМЕР_2 .
Так, пунктом 2 ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
У статті 46 КАС України зазначено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.
Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Зі змісту наведених положень процесуального законодавства вбачається, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального право відношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Отже неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Так, постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020, Суд підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Предметом спору у даній справі є звернуті вимоги позивача до Військової частини НОМЕР_1 про нарахування та виплата одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 833333,35гривень, розрахованих із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) відповідно до пункту 4 Постанови № 153.
З позовною заявою позивач звернувся до суду 13.05.2026.
Так, Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту затверджені наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 (в редакції наказу Міністерства оборони України від 22 квітня 2021 року № 104), (далі – Правила № 280).
Згідно з п. 1.1 Правил № 280 ці Правила визначають механізм фінансового забезпечення військових частин, кораблів, військових навчальних закладів, військових комісаріатів (територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі –військова частина), що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України. 
За змістом п. 1.2 Правил № 280, фінансове забезпечення – система заходів, що включає фінансове планування, отримання, зберігання, економне, ефективне і цільове використання коштів відповідно до вимог законодавства, організацію обліку та звітності з метою виконання військовою частиною покладених на неї завдань. 
Відповідно до п. 1.3 Правил № 280 розпорядниками бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України є: Міністр оборони України – головний розпорядник; командувачі (начальники) видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, інших органів військового управління (крім військових комісаріатів (територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки)), Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, які включені до мережі головного розпорядника коштів – розпорядники коштів нижчого рівня (далі – розпорядники коштів другого рівня); командири військових частин, які включені до мережі головного розпорядника коштів або розпорядника коштів другого рівня – розпорядники коштів нижчого рівня (для розпорядників коштів третього рівня). Розпорядники бюджетних коштів реалізують свої функції таким чином: головний розпорядник через Департамент фінансів Міністерства оборони України; розпорядники коштів другого рівня через фінансово-економічні управління командувань видів Збройних Сил України, інших органів військового управління, управління фінансово-економічної діяльності Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту; розпорядники коштів третього рівня через фінансові органи військових частин.
Згідно з п. 1.4 Правил № 280 забезпечувальний фінансовий орган згідно зі своїми повноваженнями здійснює координацію діяльності структурних підрозділів Міністерства оборони України, Апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, органів військового управління, які в установленому законодавством порядку визначені відповідальними виконавцями (співвиконавцями) бюджетних програм (підпрограм) (далі – служби забезпечення) щодо забезпечення військових частин бюджетними асигнуваннями та коштами за напрямами відповідальності цих служб забезпечення. Військова частина має право отримувати бюджетні асигнування на утримання тільки від одного забезпечувального фінансового органу. До основних завдань фінансового забезпечення військової частини, з-поміж іншого, належить своєчасна та повна виплата грошового забезпечення військовослужбовцям та заробітної плати працівникам та інших передбачених законодавством виплат. Забезпечувальний фінансовий орган стосовно військових частин, які зараховані на його фінансове забезпечення, серед іншого, зобов`язаний надавати бюджетні асигнування та здійснювати фінансування військових частин у порядку, визначеному законодавством.
Пунктом 1.5 Правил № 280 установлено, військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень). У разі зарахування військової частини на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів не за підпорядкованістю, рішення про таке зарахування приймається фінансовим органом головного розпорядника бюджетних коштів на підставі клопотання керівника органу військового управління (структурного підрозділу органу військового управління). Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини. 
Виплата грошового забезпечення, заробітної плати та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу здійснюються за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення) (п. 4.3 Правил № 280). Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу. 
Таким чином, за змістом Правилам № 280 командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини. 
Як вбачається із заяв по суті позивача і долучених доказів, зокрема наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2025 № 234, ОСОБА_1 переведено на військову службу та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення (в т. ч. фінансове/грошове), тобто зараховано до особового складу та перебування на фінансовому та інших видах забезпечення за місцем штатної служби – у військовій частині НОМЕР_2 . 
Рішення про нарахування та виплату грошового забезпечення, в тому числі одноразової винагороди, передбаченої приписами Постанови КМУ № 153, військовослужбовцю, який перебуває у списках військової частини НОМЕР_2 , приймає командир військової частини НОМЕР_2 , де позивач рахується у штаті. 
Оскільки позивач із 19.08.2025 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та проходить військову службу у зазначеній частині, то безпосередній обов`язок нарахування належного грошового забезпечення (в т. ч. одноразової винагороди) покладено на Військову частину НОМЕР_2 .
За наведеного суд вважає, що військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем по справі, оскільки вона не порушувала прав та охоронюваних законом інтересів позивача станом на час звернення до суду з цим позовом.
Суд також враховує той факт, що позивач під час розгляду справи в суді, отримавши відзив від відповідача не заявляв клопотання про заміну неналежного відповідача на належного або залучення співвідповідача.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.12.2019 по справі № 724/716/16-а зауважив, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Суд зазначає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною правовою підставою для відмови у задоволенні позову. 
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Відповідно до частин першої та другої и статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 25 червня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 

Суддя       Т.О. Комшелюк