ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" травня 2026 р. Справа№ 920/1672/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шапрана В.В.
суддів: Буравльова С.І. 
Андрієнка В.В. 

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Арт.Бізнес Груп” на рішення Господарського суду Сумської області від 16.02.2026 

у справі №920/1672/25 (суддя – Жерьобкіна Є.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Сумитеплоенерго”
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Арт.Бізнес Груп”
про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Сумитеплоенерго” звернулося з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Арт.Бізнес Груп” про стягнення заборгованості у сумі 56882,38 грн, в тому числі 53152,84 грн боргу за послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення відповідача, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 8, за період жовтень 2024 – жовтень 2025 роки, 1198,44 грн 3% річних та 2531,10 грн інфляційних втрат, нарахованих на підставі типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2021.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 17.12.2025 відкрито провадження у справі №920/1672/25 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).
Рішенням Господарського суду Сумської області від 16.02.2026 (повне рішення складене 23.02.2026) у справі №920/1672/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Сумитеплоенерго” задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Арт.Бізнес Груп” звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
Скаржник вказує на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки послуги з постачання теплової енергії надаються Товариству з обмеженою відповідальністю “Арт.Бізнес Груп” на підставі договору №1495-ТЕ від 01.11.2021. При цьому позивачем не надано доказів надання послуг з опалення на цей самий об`єкт за спірним договором №1493-ТЕ від 01.11.2021.
Окрім того відповідач стверджує, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував обставини відсутності досудового врегулювання даного спору та несвоєчасне надання відповідачу первинних документів (рахунків та актів).
Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про витребування у позивача доказів направлення рахунків та актів за договором №1496-ТЕ від 01.11.2021 у кожному місяці періоду стягнення до листопада 2025 року.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 апеляційну скаргу у справі №920/1672/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Арт.Бізнес Груп” на рішення Господарського суду Сумської області від 16.02.2026 у справі №920/1672/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), а також встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
В межах встановлених судом процесуальних строків позивачем не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.
Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Разом з тим, ч. 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Водночас, ч. 1 ст. 81 ГПК України визначає, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, у випадку неможливості самостійно подати докази апелянт (відповідач) міг звернутися із клопотанням про витребування таких доказів до суду першої інстанції одночасно з поданням відзиву на позовну заяву, однак, не скористався таким правом.
Окрім того, апелянт жодним чином не обґрунтовує неможливість подання клопотання про витребування доказів у встановлений строк з причин, що не залежали від нього та не просить суд поновити такий строк з мотивованим обґрунтуванням причин пропуску такого строку.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для витребування вказаних скаржником доказів, оскільки матеріали даної справи містять достатньо доказів для підтвердження або спростування позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Сумитеплоенерго” та доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Арт.Бізнес Груп”.
З огляду на викладене вище, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання скаржника про витребування доказів.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №161 від 31.03.2021 “Про визначення виробників та виконавців комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення” та розпорядженням Сумської міської військової адміністрації №407-ВКВА від 25.10.2024 “Про визначення виконавців комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, постачання теплової енергії, та постачання гарячої води” Товариство з обмеженою відповідальністю “Сумитеплоенерго” визначено виробником та виконавцем послуг на території Сумської міської територіальної громади з постачання теплової енергії та постачання гарячої води в межах території обслуговування.
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав, станом на 29.12.2023, Товариства з обмеженою відповідальністю “Арт.Бізнес Груп” (код ЄДРПОУ 34305007), на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №1455 від 22.06.2006, є власником нежитлового приміщення, площею 3169,3 кв.м в 15-ти поверховому житловому будинку, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 8, що відповідачем не заперечується.
01.10.2021 на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю “Сумитеплоенерго” опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01.11.2021.
Цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (п. 1 договору).
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. (п. 4 договору)
За умовами п. 5 договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення. 
Згідно з п. 11 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315 (далі - Методика розподілу).
Зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється виконавцем щомісяця (п. 17 договору).
Розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" здійснює виконавець (п. 22 договору).
Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:
- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (Офіційний вісник України, 2019, №71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://teplo.sumy.ua/.
Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця: https://teplo.sumy.ua/.
У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті (п. 31 договору).
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць (п. 32 договору).
Відповідно до п. 33 договору виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. 
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34 договору).
Згідно з п. 41 договору споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.
За твердженнями позивача, протягом жовтня 2024 – жовтня 2025 року він надав, а відповідач отримав послуги з постачання теплової енергії на суму 53152,84 грн.
Облік спожитої теплової енергії у приміщенні по вул. Г. Кондратьєва, 8 відбувається на загальних засадах, за показниками загальнобудинкового приладу обліку. Розподіл облікованої теплової енергії відбувається, виходячи з різниці показників на кінець та початок звітного періоду та розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії між споживачами будівлі залежно від опалювального об`єму.
На підтвердження факту, обсягів та вартості поставленої теплової енергії позивачем до матеріалів справи надані копії актів приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії, рахунки за період з жовтня 2024 по жовтень 2025 року, довідки про розподіл витрат будинкового приладу обліку теплової енергії за спірний період, звіти про споживання теплової енергії в житловому будинку по вул. Г. Кондратьєва, 8 за спірний період, відомості зняття показників теплового лічильника по житловому будинку вул. Г. Кондратьєва, 8.
Позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про сплату заборгованості вих. №4005 від 13.11.2025 на суму 53152,84 грн (докази направлення вимоги, рахунків та актів прийому-передачі послуг листом з описом вкладення відповідачу долучені до матеріалів справи), однак відповідач відповіді на вимогу позивачу не надав, заборгованість не сплатив, що і стало підставою подання позову в даній справі.
Також за порушення грошового зобов`язання позивач здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму основної заборгованості.
Відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції не заперечував факту споживання послуги з теплової енергії у спірному періоді, однак вказував, що відповідні послуги отримує від позивача за договором №1495-ТЕ від 01.11.2021, а не спірним договором. Вказував на відсутність заборгованості по договору №1495-ТЕ від 01.11.2021.
Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Арт.Бізнес Груп” є власником нежитлового приміщення, площею 3169,3 кв.м, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 8 та споживачем послуг з постачання теплової енергії, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю “Сумитеплоенерго”. Обсяги та вартість наданих відповідачу послуг з постачання теплової енергії позивачем підтверджується матеріалами справи, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 53152,84 грн вартості спожитої теплової енергії за період з жовтня 2024 по жовтень 2025 року підлягають задоволенню.
Також, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, судом задоволені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Апеляційний суд погоджується з наведеними висновками місцевого господарського суду у їх сукупності та вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, предметом даного позову є матеріально-правові вимоги про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період жовтень 2024 – жовтень 2025 року.
Північний апеляційний господарський суд зазначає, що правове регулювання спірних правовідносин у справі здійснюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (далі - Правила).
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. 
Згідно положень ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абз. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").
Відповідно до ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами, Товариство з обмеженою відповідальністю “Арт.Бізнес Груп” є власником нежитлового приміщення, площею 3169,3 кв.м, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 8. При цьому, нарахування за послуги з постачання теплової енергії здійснюються позивачем на площу 266 кв.м. Вказаним спростовуються твердження скаржника стосовно того, що послуги з опалення за об`єктом по вул. Г. Кондратьєва, 8 він отримує на підставі договору №1495-ТЕ від 01.11.2021, позаяк з наданих відповідачем рахунків на оплату слідує, що нарахування за договором №1495-ТЕ від 01.11.2021 здійснюються відповідачу на приміщення площею 210,6 кв.м (ІІ-й поверх), тобто на відмінне від спірного приміщення.
Матеріалами справи підтверджується, що нарахування за спожиті послуги з постачання теплової енергії здійснюються відповідачу на підставі показань загальнобудинкового вузла обліку теплової енергії, який встановлено в будинку по вул. Г. Кондратьєва, 8 у м. Суми. 
Положеннями ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, встановленому цею статтею.
Так, згідно з пп. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, з 01.11.2021 нарахування за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води здійснюються згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 (далі - Методика №315).
Відповідно до абз. 1 п. 10 розділу І Методики №315 базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії.
За змістом пункту 2 розділу ІІ Методики №315 загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
Відповідно до пункту 3 розділу І Методики №315 розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
Також у пункті 12 розділу IV Методики №315 передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Згідно п. 8 Розділу IV Методики №315 відсоток, який застосовується при розрахунку складової загальнобудинкових потреб на опалення для будинку вул. Г. Кондратьєва, 8 складає 15%.
Позивачем подані до суду разом із позовною заявою довідки про розподіл витрат будинкового приладу обліку теплової енергії у житловому будинку по вул. Герасима Кондратьєва, 8 за жовтень 2024 - жовтень 2025 роки, звіти про споживання теплової енергії за спірний період та відомості зняття показників лічильника комерційного обліку теплової енергії.
Ураховуючи приписи Методики №315, колегія суддів погоджується з тим, що розрахунок наданих позивачем послуг проведений з урахуванням фактичних обсягів теплової енергії та опалювальної площі відповідача.
Як встановлено місцевим господарським судом і свідчать матеріали справи, протягом жовтня 2024 - жовтня 2025 років позивач надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії на суму 53152,84 грн, що підтверджується актами прийому-передачі послуг з постачання теплової енергії до договору та виставленими для оплати вартості спожитої теплової енергії рахунками. Вказані рахунки та акти підписані зі сторони відповідача. Відповідач, в свою чергу не спростував належними та допустимими доказами невірність розрахунків позивача.
При вирішенні даного спору колегією суддів враховується, що будь-яких листів відповідача щодо припинення надання вказаних послуг, адресованих позивачу, матеріали справи не містять. Також відповідачем не підтверджено факт обмеження чи припинення постачання теплової енергії позивачем відповідачу.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не надано до матеріалів справи документів, передбачених Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 №169, на підтвердження факту відключення нежитлових приміщень відповідача від загальнобудинкової системи опалення.
Твердження скаржника про відсутність обов`язку з оплати отриманих послуг через ненадання йому рахунків на оплату спожитої послуги колегією суддів відхиляється, оскільки умовами індивідуального договору чітко визначено строк виконання зобов`язання (п. 34), а саме споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. 
Крім цього, умовами індивідуального договору не визначено порядок надання відповідачу рахунків, а відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Отже, обов`язок оплати комунальних послуг виникає з моменту їх фактичного отримання, а не з моменту отримання паперової чи електронної квитанції.
Оскільки судом установлено, що обсяги та вартість наданих відповідачу послуг з постачання теплової енергії позивачем підтверджується матеріалами справи, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 53152,84 грн вартості спожитої теплової енергії за період з жовтня 2024 року по жовтень 2025 року визнаються судом законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, висновки суду першої інстанції з приводу чого є правильними.
Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з аналізу ст. ст. 612, 625 ЦК України, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів зазначає, що він є арифметично правильним, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 2531,10 грн та 3% річних у розмірі 1198,44 грн, нарахованих за загальний період з 01.12.2024 по 08.12.2025, правомірно задоволено судом першої інстанції.
Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги відповідача, про які зазначено судом вище, спростовуються встановленими обставинами справи.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 16.02.2026 у справі №920/1672/25 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Арт.Бізнес Груп” не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 267 – 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд –

УХВАЛИВ:

1 Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Арт.Бізнес Груп”  залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 16.02.2026 у справі №920/1672/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя В.В. Шапран 

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко