П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року м. Київ

Справа №368/112/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/3760/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Іванюти Т.Є. 15 вересня 2025 року в м. Кагарлик,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:
- поновити її на посаді касира квиткового Національного музею народної архітектури та побуту України з 24 грудня 2024 року;
- стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 грудня 2024 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі;
- стягнути моральну шкоду у зв`язку із незаконним звільненням в розмірі 10000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до наказу №44 від 27 травня 2008 року позивач працювала у Національному музеї народної архітектури та побуту України по трудовому договору, укладеному на невизначений строк, з 12 травня 2008 року на різних посадах. 
Наказом генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України №799-К від 24 грудня 2024 року її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників. На момент звільнення вона обіймала посаду касира квиткового сектору реалізації та контролю відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності. Загальний стаж роботи позивача на підприємстві складає понад 16,5 років. Відповідач запропонував позивачу певні вакантні посади, але вона відмовилась, оскільки вони не відповідають її рівню. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки відсутня необхідність скорочення численності штату працівників, а також у неї було переважне право на залишення на роботі.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 15 вересня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовлено.
Рішення мотивоване тим що, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаної у порівняльній таблиці інформації, та відповідно наявність у неї переважного права на залишення на роботі відповідно до положень статті 42 КЗпП України. Відповідачем було запропоновано позивачу переведення на будь-яку із наявних вакантних посад 21 жовтня 2024 року та 24 грудня 2024 року. Однак, позивач відмовилася від такого переведення. Посилання позивача що їй не була запропонована посада фахівця бухгалтерського обліку, фінансування та звітності не була їй запропонована, не заслуговує на увагу, з огляду на вимоги до цієї посади. Тому суд вважав, що з боку роботодавця відсутні порушення вимог статті 49-2 КЗпП України та ним виконано обов`язок щодо надання позивачу пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії.

Не погодилась із рішенням суду першої інстанції позивач, подала апеляційну скаргу, в якій вона зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції не було надано жодної правової оцінки тому факту, що у відділі бухгалтерського обліку, фінансування та звітності, фактично відбулися зміни в організації виробництва і праці без скорочення чисельності та штату працівників з незначним перерозподілом обов`язків.
Посилається на те, що судом першої інстанції не було надано оцінки тому факту, що позивачу не були запропоновані всі вакантні посади, які існували у відповідача та які вона могла б обіймати з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду. 
Звертає увагу, що посада «фахівець І категорії» відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності не була їй запропонована жодного разу. При цьому зазначена посада вже існувала на підприємстві раніше і позивач її обіймала з 01 листопада 2021 року по 01 грудня 2023 року.
Вважає, що висновок суду про те, що з боку роботодавця відсутні порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України та ним виконано обов`язок щодо надання позивачу пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, є помилковим, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи, а навпаки суперечить їм.
Крім того, під час проведення порівняльного аналізу взагалі не було враховано факт проходження скаржницею профільних курсів («Бухгалтер», «Головний бухгалтер» та «1:С Бухгалтерія 7.7») у навчальному центрі «Успіх». Ця інформація є важливою для визначення рівня кваліфікації. 
На підставі викладеного, просить скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 15 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу Національний музей народної архітектури та побуту України просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Крім того, відзив на апеляційну скаргу містить клопотання про поновлення строку на його подачу, яке обґрунтовано тим, що діють постійні відключення світла тривалістю 16-20 годин, що унеможливлює своєчасну підготовку та подачу документів по усіх справах.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.
Представники Національного музею народної архітектури та побуту України - Філюк О.В. та адвокат Любаренко І.О. заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Зі справи вбачається, що наказом Національного музею народної архітектури та побуту України №44 від 27 травня 2008 року ОСОБА_2 була зарахована на посаду старшого касира-контролера групи контролю та продажу вхідних білетів. (т.1, а.с.28 на звороті)
Матеріли справи містять копії дипломів виданих ОСОБА_1 16 травня 2008 року та 05 червня 2008 року про закінчення профільних курсів («Бухгалтер», «Головний бухгалтер» та «1:С Бухгалтерія 7.7») у навчальному центрі «Успіх» (т1 а.с.205-207)
У посадовій інструкції касира-квиткового в НМНАПУ, яка містить підпис ОСОБА_1 від 01 рудня 2023 року, кваліфікаційними вимогами визначено: повна загальна середня освіта, професійно-технічна освіта або професійне навчання на базі Музею , без вимог до стажу роботи. (т.1, а.с.188-189).
У службовій записці генеральному директору НМНАПУ від 10 липня 2024 року начальник відділу культурно-просвітницької діяльності та організаційних заходівпросив про збільшення чисельності посади лекторів. (т.1 а.с.139)
В доповідній записці (пропозиції) генеральному директору НМНАПУ від 01 серпня 2024 року завідувач сектору реалізації та контролю ОСОБА_4 вказала, що з моменту встановлення терміналів обслуговування ситуація з навантаженням на касирів квиткових змінилась, а тому однієї посади достатньо. Натомість у відділі бухгалтерського обліку, фінансування та звітності збільшилось навантаження по роботі з поточними документами (т.1 а.с.138)
З листа генеральному директору НМНАПУ від 02 вересня 2024 року від завідувача сектору благоустрою та озеленення території вбачається необхідність щодо збільшення працівників. (т.1 а.с.140)
Наказом Національного музею народної архітектури та побуту України№124/2-А від 02 вересня 2024 року внесені зміни до штатного розпису Національного музею народної архітектури та побуту України з 25 грудня 2024 року і виведено: посаду квиткового сектору реалізації та контролю - 1 штатна одиниця; контролера квитків - 1 штатна одиниця; культорганізатора відділу культурно-просвітницької діяльності та організаційних заходів- 1 штатна одиниця; прибиральник територій відділу господарського забезпечення та прибирання територій - 8 штатних одиниць. Введено посади: фахівець І категорії відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності - - 2 штатні одиниці, лектор (екскурсовод)відділу культурно-просвітницької діяльності та організаційних заходів - 1 штатна одиниця, робітник зеленого будівництва сектору благоустрою та озеленення території - 8 штатних одиниць. Також створено комісію для визначення працівників, які мають переважне право залишитися на роботі при скороченні або таких, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця. Висновки комісії надати до 06 вересня 2024 року. В новому штатному розписі одна посада касира квиткового сектору реалізації та контролю відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності підлягала виведенню з трьох одиниць до двох одиниць. (т.1, а.с. 136-137)
21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 було вручено попередження про скорочення та запропоновано всі вакантні посади з урахуванням освіти та кваліфікації станом на 21 жовтня 2024 року, а саме: музейного доглядача, підсобного робітника та прибиральника території. В указаному попередженні ОСОБА_1 вказала, що із скороченням посади не погоджується. (т.1, а.с. 16 на звороті, 147)
Наказом Національного музею народної архітектури та побуту України від 30 жовтня 2024 року №158/2-А введено в дію з 25 грудня 2024 року новий штатний розпис, затверджений Міністерством культури та стратегічних комунікацій України 30 жовтня 2024 року, як органом управління. (т.1, а.с. 15, 146)
24 грудня 2024 року Національний музей народної архітектури та побуту Україниповторно письмово попередив ОСОБА_1 про скорочення її посади та запропонував всі наявні вакантні посади, а саме: музейний доглядач експозиційного відділу; підсобний робітник відділу господарського забезпечення та прибирання території; прибиральник території відділу господарського забезпечення та прибирання території; прибиральник службових приміщень відділу господарського забезпечення та прибирання території; контролер квитків сектору реалізації та контролю бухгалтерського обліку, фінансування та звітності. ОСОБА_1 в той же день отримала вказане попередження про скорочення, але від запропонованих посад відмовилась, вказавши, що із скороченням не погоджується. (т.1, а.с. 16, 148)
Наказом Національного музею народної архітектури та побуту України від 24 грудня 2024 року №799-К ОСОБА_1 звільнено з посади касира квиткового сектору реалізації та контролю відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності з 24 грудня 2024 року у зв`язку із скороченням численності штату працівників відділу, п.1 ст. 40 КЗпП України. (т.1. а.с. 14 на звороті, 145)
Відповідно до відповіді Національного музею народної архітектури та побуту України № 23/1 від 14 січня 2025 року на запит ОСОБА_1 , останній надано копію наказу від 30 жовтня 2024 року №158/2-А, копію штатного розпису зі змінами після 25 грудня 2024 року та копію штатного розпису, що діяв до 25 грудня 2024 року. (т.1, а.с. 17 на звороті)
Також у справі наявні копії колективного договору на 2021-2025 року між адміністрацією так колективом Національного музею народної архітектури та побуту України, штатного розпису з 25 грудня 2024 року та штатного розпису з 01 січня 2024 року та копія трудової книжки ОСОБА_1 (т.1, а.с. 18-29) 
З протоколу № 01 від 05 вересня 2024 року засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право залишитися на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення за скороченням, вбачається, що за результатами обговорення комісією прийнято рішення запропонувати роботодавцю до звільнення кандидатуру ОСОБА_1 . До протоколу долучено порівняльну таблицю, з якої вбачається здійснення детального аналізу трьох працівників, що займають посади касира квиткового, визначені підстави переважного права для залишення на роботі у двох з них, у ОСОБА_1 таких підстав не зазначено. (т.1 а.с.141-144)
Згідно з посадовою інструкцію фахівця І категорії сектору реалізації Відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності від 01 листопада 2021 року, кваліфікаційними вимогами визначено: повна загальна середня освіта, професійно-технічна освіта або професійне навчання на базі Музею, без вимог до стажу роботи. (т.1 а.с.176-177)
З матеріалів справи також вбачається, що наказами Національного музею народної архітектури та побуту України №598-К від 25 вересня 2024 року, №153-А від 12 жовтня 2023 року, №711-К від 21 жовтня 2020 року до позивача були застосовані дисциплінарне стягнення. До справи також долучені щодо обставин притягнення до дисциплінарної відповідальності (т.1, а.с.149-187)

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку погоджується.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе зокрема у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Правилами ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скорочені чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, зазначеним у частині другій цієї статті. Зокрема, сімейним - при наявності двох більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

За загальним правилом суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність скорочення штату та чисельності працівників, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить власнику або уповноваженому ним органу (висновки Верховного Суду у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, від 27 травня 2021 року у справі № 201/6689/19).
У постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 210/6543/21 (провадження № 61-10117св23) визначено, що під час вирішення спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення, тобто чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників та дотримання відповідної процедури.
Відповідно до висновків у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.
Крім цього Верховний Суд України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 577/3997/15-ц, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18) дійшли висновків, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

З наведених обставин справи вбачається, що позивач працювала у Національному музеї народної архітектури та побуту України по трудовому договору з 12 травня 2008 року на різних посадах, останньою була посада касира квиткового.
Установлено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників, у тому числі і посади, що займала позивач, що підтверджується наказом генерального директора Музею №124/2-А від 02 вересня 2024 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників з 25 грудня 2024 року».
У відповідності до ст. 49-2 КЗпП України 21 жовтня 2024 року позивача було письмово попереджено про скорочення посади касира квиткового та запропоновано для працевлаштування всі вакансії посад, з урахуванням освіти та кваліфікації станом на 21 жовтня 2024 року: музейного доглядача, підсобного робітника та прибиральника території. Однак позивач зі скороченням посад та з заборонованими посадами не погодилась 
24 грудня 2024 року Музей повторно письмово попередив позивача про скорочення її посади та запропонував всі наявні вакантні посади, а саме: музейний доглядач експозиційного відділу; підсобний робітник відділу господарського забезпечення та прибирання території; прибиральник території відділу господарського забезпечення та прибирання території; прибиральник службових приміщень відділу господарського забезпечення та прибирання території; контролер квитків сектору реалізації та контролю бухгалтерського обліку, фінансування та звітності. 
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виявила бажання працювати на жодній з запропонованих посад її було звільнено з посади касира квиткового сектору реалізації та контролю відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності на підставі наказу №799-К від 24 грудня 2024 року у зв`язку із скороченням численності штату працівників відділу, п.1 ст. 40 КЗпП України.
Оскаржуючи рішення суду, позивач вказує, що їй не була запропонована посада фахівця І категорії відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності, хоча вона вже обіймала посаду за даною категорією з 01 листопада 2021 року по 01 грудня 2023 року.
Однак такий довід позивача, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на наступне.
В Україні діє Національний класифікатор України «Класифікатор професій» призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників і станом на момент скорочення посади діє Класифікатор професій ДК 003:2010, відповідно до якого посада «фахівець І категорії» передбачає наявність вищої освіти.
Фахівець і категорії в Україні - це система класифікації працівників за рівнем освіти, кваліфікації та досвіду, де фахівець - це широкий термін для працівника з професійними знаннями, а категорії (I, II) вказують на рівень майстерності (наприклад, фахівець I категорії вищий за II) з різними вимогами до освіти (магістр, бакалавр) та стажу роботи, часто використовується для інженерно-технічних, економічних та інших посад.
Відповідно до п. 1.4. посадової інструкції фахівця І категорії сектору реалізації Відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності від 01 листопада 2021 року, вбачається, що кваліфікаційні вимоги Фахівця: повна загальна середня освіта, професійно-технічна освіта або професійне навчання на базі Музею, без вимог до стажу роботу.
Відповідач визнав, що позивач певний час обіймала посаду «фахівець І категорії», проте після виявлення у неї відсутності відповідної освіти, її було переведено на посаду, яка відповідала її кваліфікації. При цьому позивач не заперечувала щодо такого переводу.
Під час судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 визнала, що вона не має повної загальної середньо освіти, не має професійно-технічної освіти, не проходила навчання на базі Музею.
Посилання в апеляційній скарзі на проходження позивачем профільних курсів за спеціальністю бухгалтер у навчальному центрі «Успіх», не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, надані позивачем дипломи не є дипломами державного зразка і не визначаються рівень освіти.
З огляду на викладене, відсутність пропозиції відповідача щодо зайняття посади фахівець-І категорії відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності не суперечить вимогам закону, оскільки освіта позивача не відповідає кваліфікаційним вимогам визначеним до особи, яка призначається на посаду.
З порівняльної таблиці вбачається, що відповідачем здійснений аналіз кандидатур, що мають переважне право на залишення на роботі. Одна з них визначена, така , що підпадає під захист відповідно до ст. 184 КЗпП України, як одинока мати, що виховує 12-ти річну дитину та має на утриманні двох дітей, а інша має вищу освіту, відсутні зауваження щодо виконання посадових обов`язків, відсутні дисциплінарні стягнення, має двох утриманців (дітей 2003 року народження та 2012 року народження), тобто має переважне право відповідно до ст. 42 КЗпП України. Щодо кандидатури позивача, зазначено про наявність обставин притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Отже, матеріали справи свідчать, що відповідач, приймаючи рішення про скорочення посади на якій перебувала ОСОБА_1 й звільнення її з роботи, ретельно перевіряв обставини, пов`язані з наявністю у неї переважного права залишення на робочому місці й дійшов правомірного висновку про відсутність таких переваг.
Колегія суддів звертає увагу, що вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, посади яких підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.
Процедура визначення кваліфікації та продуктивності праці працівників, законодавчо не визначена. Проте, враховуючи, що потреба у визначенні (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, що полягають в скороченні чисельності або штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, то створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець.
Зважаючи на викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося без порушення вимог законодавства про працю, а відтак відсутні підстави для задоволення заявлених вимог про поновлення позивача на роботі, а також у похідних вимогах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для вирішення питання судових витрат понесених позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 15 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 05 травня 2026 року.