ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/450/26 

Суддя Господарського суду Закарпатської області Пляцко У.М.,
за участю секретаря судового засідання Дубик Д.С.
Розглянувши матеріали справи
за позовом Хустської окружної прокуратури, м. Хуст, Закарпатська область
в інтересах держави в особі
позивача 1 Хустської міської ради, м. Хуст Закарпатська область
позивача 2 Управління освіти релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради, м. Хуст Закарпатська область
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», м. Ужгород
про визнання недійсними угод та стягнення 353 125,67 грн
За участю представників:
прокурор - Андрейчик А.М., посв. №069357 від 01.03.2023;
позивачів - не з`явилися;
відповідача - Кекерчень М.І., в порядку самопредставництва.

ВСТАНОВИВ:
Хустська окружна прокуратура діючи в інтересах держави в особі Хустської міської ради, а також в особі Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» в якій просить суд:
- визнати недійсною додаткову угоду №2 від 24.03.2021 до договору №250909/24 від 22.02.2021, укладену між Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут»;
- визнати недійсною додаткову угоду №4 від 22.07.2021 до договору №250909/24 від 22.02.2021, укладену між Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут»;
- визнати недійсною додаткову угоду №6 від 01.11.2021 до договору №250909/24 від 22.02.2021, укладену між Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут»;
- визнати недійсною додаткову угоду №7 від 22.11.2021 до договору №250909/24 від 22.02.2021, укладену між Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут»;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» на користь Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради надмірно сплачені кошти в розмірі 353 125,67 гривень.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/450/26 визначено головуючого суддю Пляцко У. М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2026 року.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу, встановив сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті справи та клопотань з процесуальних питань.
18 травня 2026 року відповідач подав до суду в електронній формі через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву з долученими доказами надіслання його копії іншим учасникам справи.
19 травня 2026 року від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС надійшло клопотання від 18.05.2026 в якому заявник просить зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-78/2026 (178/26) за конституційною скаргою ТОВ «Укр Газ Ресурс» щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25 грудня 2015 року № 922-VIII зi змінами. 
Крім того, також 19 травня 2026 року від відповідача до суду надійшло клопотання від 18.05.2026 про розгляд справи з викликом сторін. 
22 травня 2026 року від прокурора до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява/заперечення №07.54-114-59-26 від 21.05.2026 на клопотання про зупинення розгляду справи, а також заява/відповідь на відзив на позовну заяву №07.54-113-340-24 від 21.05.2026.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26.05.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» від 18.05.2026 про зупинення провадження у справі, задоволив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» від 18.05.2026 про розгляд справи з викликом сторін та призначив справу №907/450/26 до розгляду у судовому засіданні на 17 червня 2026 р.
В судовому засіданні 17.06.2026 прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі з викладених в позовній заяві підстав.
Позивачі в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку. 
Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог з викладених у відзиві на позов підстав.
Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).
Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача.
В порядку ст. 240 ГПК України скорочене рішення (вступна та резолютивна частини) проголошено судом в судовому засіданні 17.06.2026 року.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Правова позиція прокурора.
Позовні вимоги прокурора обґрунтовані недійсністю додаткових угод № 2 від 24.03.2021, № 4 від 22.07.2021, № 6 від 01.11.2021, № 7 від 22.11.2021 до укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії споживачу № 250909/24 від 22.02.2021, як таких, що укладені з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку з підвищенням означеними додатковими угодами без визначених законодавством підстав ціни товару в розмірі, що перевищує 10% встановленої в договорі про закупівлю. Прокурор зазначає, що в результаті укладення вищезазначених Додаткових угод ціна 1 кВт.год електричної енергії, обумовлена основним Договором, зросла з 2,25 грн до 2,969712 грн, що становить 31,98% та з урахуванням загальної вартості закупівлі призвело до суттєвого зменшення обсягів закупівлі, а також до надмірної сплати бюджетних коштів у розмірі 353 125,67 грн, які просить стягнути з відповідача у справі.
Таким чином, прокурор ствердждує, що сторони договору, шляхом укладення оспорюваних додаткових угод порушили вимоги чинного законодавства, принципи максимальної ефективності та економії, які призвели до безпідставної зміни істотних умов договору та зростання ціни за одиницю товару, покладення на бюджетну установу економічно невигідних зобов`язань щодо витрачання бюджетних коштів.

Письмові пояснення позивачів.
Позивачами не подано суду жодних пояснень щодо предмету позовних вимог у даній справі.

Заперечення (відзив) відповідача.
Відповідач у поданому суду відзиві на позовну заяву від 18.05.2026 та згідно з поясненнями представника заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Зазначає, що між Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради та ТОВ «Закарпаттяенергозбут» 22.02.2021 укладено договір про постачання електричної енергії №250909/24 за результатами переговорної процедури закупівлі. У подальшому сторонами укладено додаткові угоди №2 від 24.03.2021, №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021, якими збільшено ціну електричної енергії у зв`язку з коливанням ціни такого товару на ринку електричної енергії.
Вважає, що можливість зміни ціни за одиницю товару прямо передбачена пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та пунктом 13.1 договору, відповідно до якого збільшення ціни за одиницю електричної енергії допускається у разі документально підтвердженого коливання ціни на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення загальної суми договору.
Доводить, що додаткова угода №2 від 24.03.2021 укладена з дотриманням вимог Закону та договору, оскільки збільшення ціни відбулося в межах законодавчо допустимого розміру та було належним чином підтверджене документами. Зокрема, відповідачем на адресу замовника було направлено лист від 11.03.2021 №504-16187 разом із ціновою довідкою Закарпатської торгово-промислової палати №Ц-16 від 23.02.2021, згідно з якою зафіксовано зростання ціни електричної енергії на ринку за 10 днів лютого 2021 року порівняно з першою декадою січня 2021 року на 10,753 %. При цьому ціна за договором була збільшена лише на 8,42 %, тобто пропорційно встановленому коливанню та в межах передбачених законом обмежень.
Звертає увагу, що законодавство про публічні закупівлі не визначає конкретного механізму встановлення коливання ціни на ринку та порядку документального підтвердження такого коливання, а тому сторони керувалися умовами укладеного договору, які передбачали можливість підтвердження зміни ціни, зокрема, довідками торгово-промислової палати та інформацією з офіційного веб-сайту ДП «Оператор ринку».
Посилається також на ухвалу Першої колегії суддів Другого сенату Конституційного Суду України від 06.05.2026 у справі №3-78/2026 (178/26), якою відкрито конституційне провадження щодо перевірки конституційності пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». На думку відповідача, застосування зазначеної норми у спосіб, який покладає весь ризик зміни економічних умов на постачальника, може свідчити про порушення принципів правової визначеності, пропорційності та гарантій захисту права власності.
Крім того, відповідач вважає, що навіть у разі застосування правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо граничного 10-відсоткового збільшення ціни від початкової ціни договору, відсутні підстави для визнання недійсною додаткової угоди №2, а додаткова угода №4 може бути визнана недійсною лише частково.
Посилаючись на статтю 217 ЦК України, зазначає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би укладений і без включення до нього недійсної частини. У зв`язку з цим вважає, що додаткова угода №4 від 22.07.2021 може бути визнана недійсною лише в частині збільшення ціни понад допустимий законом рівень, тоді як інша її частина повинна залишатися чинною.
Зазначає, що за такого підходу розмір коштів, які можуть підлягати стягненню з відповідача, становить 113 588,28 грн, а тому у задоволенні позовних вимог у частині 239 537,39 грн слід відмовити.
Також звертає увагу, що всі спірні додаткові угоди були підписані обома сторонами договору, будь-яких заперечень з боку замовника щодо їх укладення не висловлювалося, а заходів щодо самостійного захисту інтересів держави останнім не вживалося. У зв`язку з цим просить у разі задоволення позову вирішити питання про розподіл судових витрат з урахуванням положень частини 9 статті 129 ГПК України та практики Верховного Суду щодо покладення судових витрат на обидві сторони спору.

Відповідь на відзив.
Прокурор у поданій відповіді на відзив заперечує проти доводів відповідача та вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що можливість зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю не є безумовною, а допускається лише за наявності сукупності умов, визначених пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема за наявності документально підтвердженого коливання ціни товару на ринку саме у період від укладення договору або попередньої зміни ціни до моменту ініціювання відповідної додаткової угоди.
Зазначає, що договір №250909/24 про закупівлю електричної енергії укладено 22.02.2021, а ціна за 1 кВт/год електричної енергії становила 2,25 грн з ПДВ. У березні 2021 року Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради отримано лист відповідача від 11.03.2021 №504-16/87 щодо ініціювання зміни ціни електричної енергії, до якого було додано копію цінової довідки Закарпатської торгово-промислової палати №Ц-16 від 23.02.2021 та проєкт додаткової угоди №2.
Прокурор вважає, що вказані документи не є належним документальним підтвердженням коливання ціни на ринку електричної енергії, оскільки вони не містять відомостей щодо коливання ціни саме за період від моменту укладення договору 22.02.2021 до моменту ініціювання укладення додаткової угоди №2 — 11.03.2021 або до моменту її укладення — 24.03.2021.
Посилаючись на практику Верховного Суду, зокрема постанову від 06.02.2025 у справі №916/747/24, прокурор зазначає, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження, а документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження даних щодо коливання ринку, джерел інформації та проведених досліджень. При цьому сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом конкретного договору.
Доводить, що постачальник повинен не лише підтвердити факт підвищення ціни на ринку, а й обґрунтувати, чому таке підвищення зумовлює неможливість виконання договору за ціною, погодженою сторонами під час укладення договору, чому виконання договору стало для нього очевидно невигідним чи збитковим, а також довести, що таке підвищення ціни було непрогнозованим і не могло бути враховане при формуванні ціни договору.
Прокурор звертає увагу, що подана відповідачем цінова довідка містить інформацію про середньозважені ціни на електричну енергію за 10 днів січня 2021 року, січень 2021 року та 10 днів лютого 2021 року, тобто за періоди, які передували укладенню договору від 22.02.2021. Відтак така довідка, на думку прокурора, не підтверджує коливання ціни після укладення договору та не могла бути належною підставою для укладення додаткової угоди №2.
Зазначає, що за результатами аналізу інформації з офіційного сайту ДП «Оператор ринку» середньозважена ціна на електроенергію на РДН у торговій зоні «БуОС» становила: на дату укладення договору 22.02.2021 — 1660,71 грн за 1 МВт/год, на дату ініціювання укладення додаткової угоди №2 11.03.2021 — 1655,89 грн за 1 МВт/год, а на дату укладення додаткової угоди №2 24.03.2021 — 1687,27 грн за 1 МВт/год. Таким чином, за твердженням прокурора, з дати укладення договору до дати укладення додаткової угоди №2 відбулося лише незначне підвищення ціни на 1,6 %, тоді як ціна за договором була збільшена на 8,42 %.
У зв`язку з цим прокурор вважає, що додаткова угода №2 від 24.03.2021 укладена всупереч вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та підлягає визнанню недійсною.
Також прокурор зазначає, що існування коливання ціни на електричну енергію від моменту подання тендерної пропозиції до моменту укладення договору не може слугувати належною підставою для зміни ціни товару після його укладення, оскільки договірні зобов`язання виникають саме з моменту укладення договору. На думку прокурора, подання відповідачем листа про зміну ціни з довідкою, яка містить дані за період до укладення договору, свідчить про недобросовісність відповідача під час виконання договору.
Крім того, прокурор заперечує проти доводів відповідача щодо можливості часткового визнання недійсною додаткової угоди №4. Зазначає, що підставою для визнання недійсними додаткових угод №4, №6 та №7 є не лише перевищення 10-відсоткового обмеження, а й відсутність належного документального підтвердження коливання ціни на ринку електричної енергії в період виконання договору.
Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 та підтриману у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24, прокурор зазначає, що ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.
Прокурор вважає, що додаткова угода №4 не може бути визнана недійсною лише в частині, що перевищує 10 %, оскільки ціна за одиницю товару в договорі про закупівлю є істотною умовою, а порядок її зміни імперативно врегульований Законом України «Про публічні закупівлі». Додаткова угода є цілісним правочином, а волевиявлення сторін було спрямоване на встановлення саме конкретної ціни, яка була погоджена у такій додатковій угоді. Тому, на думку прокурора, неможливо «відсікти» частину ціни та залишити угоду чинною в іншій частині.
Зазначає, що відповідач у своїх розрахунках фактично намагається легітимізувати нову ціну 2,475 грн, яка ніколи не була предметом погодження сторонами у порядку, визначеному Законом. На думку прокурора, така позиція суперечить принципам максимальної економії та ефективності закупівель і по суті спонукає суд визнати укладеною між сторонами нову додаткову угоду, волевиявлення щодо якої сторони не виявляли.
Враховуючи викладене, прокурор вважає, що внаслідок укладення додаткових угод №2 від 24.03.2021, №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021 до договору від 22.02.2021 внесено зміни до істотних умов договору про закупівлю з порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що призвело до збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії до 2,969712 грн, тобто сукупно на 31,98 % порівняно з ціною, визначеною договором.
У зв`язку з цим прокурор просить визнати недійсними додаткові угоди №2 від 24.03.2021, №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021 до договору від 22.02.2021, а безпідставно сплачені кошти в сумі 353 125,67 грн стягнути на користь Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради на підставі статті 1212 ЦК України.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.
22 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» (надалі — ТОВ «Закарпаттяенергозбут», Постачальник та/або відповідач) та Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради (надалі — Споживач та/або позивач) за результатами проведення переговорної процедури закупівлі, оголошення про проведення якої оприлюднено за №UA-2021-02-15-004133-a, укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №250909/24.
За умовами пункту 2.1 договору Постачальник зобов`язався постачати Споживачу у 2021 році електричну енергію, код ДК 021:2015 — 09310000-5 «Електрична енергія», а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити електричну енергію на умовах цього договору.
Очікуваний обсяг закупівлі електричної енергії за договором становив 2 020 000 кВт/год.
Відповідно до пункту 5.1 договору загальна вартість договору становила 3 787 500,00 грн без ПДВ, ПДВ — 757 500,00 грн, разом з ПДВ — 4 545 000,00 грн. Ціна за 1 кВт/год електричної енергії за договором становила 1,875 грн без ПДВ, ПДВ — 0,375 грн, разом з ПДВ — 2,25 грн.
Відповідно до п. 5.3. Договору розрахунковим періодом за цим Договором календарний місяць.
Пунктом 13.1 договору передбачено, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю електричної енергії до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни електричної енергії на ринку у разі документально підтвердженого коливання ціни на ринку, за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.
Відповідно до п. 14.1. Договору, цей Договір набуває чинності з дати підписання та діє по 31 грудня 2021 року включно, а в частині розрахунків діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.
Судом встановлено також, що протягом строку дії Договору між його сторонами були укладені такі додаткові угоди:
· додаткова угода №1 від 24.03.2021, якою внесено зміни та доповнення до Договору що не стосуються зміни ціни за електричну енергію; 
· додаткова угода №2 від 24.03.2021, якою збільшено ціну 1 кВт.год електричної енергії до 2,439539 грн (з ПДВ), тобто на +8,42% у порівнянні із ціною товару, обумовленою Договором. Кількість обсягу товару згідно даної додаткової угоди становить 1 863 057 кВт;
· додаткова угода №3 від 12.07.2021, якою зменшено обсяги закупівлі згідно з Договором та відповідно пункт 2.1 Договору викласти «Кількість товару : 1 368 650 кВт.год.» та пункт 5.1 Договору викласти в наступній редакції «Загальна вартість всього обсягу складає 3 338 874, 93 грн., в тому числі ПДВ 556 479, 15 грн.»; 
· додаткова угода №4 від 22.07.2021, якою збільшено ціну 1 кВт.год електричної енергії до 2,515916 грн (з ПДВ), тобто на +11,82% у порівнянні із ціною товару, обумовленою Договором;
· додаткова угода №5 від 19.10.2021, якою зменшено суму товару, що становить 2 928 874, 93 грн;
· додаткова угода №6 від 01.11.2021, якою збільшено ціну 1 кВт.год електричної енергії до 2,732020 грн (з ПДВ), тобто на +21,42% у порівнянні із ціною товару, обумовленою Договором;
· додаткова угода №7 від 22.11.2021, якою збільшено ціну 1 кВт.год електричної енергії до 2,969712 грн (з ПДВ), тобто на +31,98% у порівнянні із ціною товару, обумовленою Договором. 
Таким чином, судом встановлено, що протягом строку дії договору між його сторонами були укладені додаткові угоди, якими змінювалася ціна електричної енергії, а саме:
· додаткова угода №2 від 24.03.2021, якою збільшено ціну електричної енергії до 2,439539 грн за 1 кВт/год з ПДВ;
· додаткова угода №4 від 22.07.2021, якою збільшено ціну електричної енергії до 2,515916 грн за 1 кВт/год з ПДВ;
· додаткова угода №6 від 01.11.2021, якою збільшено ціну електричної енергії до 2,732020 грн за 1 кВт/год з ПДВ;
· додаткова угода №7 від 22.11.2021, якою збільшено ціну електричної енергії до 2,969712 грн за 1 кВт/год з ПДВ.
Вказані додаткові угоди містять посилання на наявне коливання ціни на ринку електричної енергії, що, за позицією відповідача, підтверджувалося листами ТОВ «Закарпаттяенергозбут» та відповідними документами щодо зміни ціни електричної енергії на ринку, зокрема листами від 11.03.2021 за №504-16187, від 13.07.2021 за №504-161502, від 25.10.2021 за №504-161633, від 18.11.2021 за №504-161671 із зазначеними в них відомостями порівняння середньозважених цін на РДН (ринок добу наперед) та ВДР (внутрішньодобовий ринок), ціновими довідками Закарпатської торгово-промислової палати № Ц-16 від 23.02.2021, №Ц-59/2 від 14.07.2021, №Ц-114 від 18.11.2021, аналітичними матеріалами з веб-сайту АТ «Оператор ринку», які долучалися відповідачем до означених листів-пропозицій щодо зміни ціни електроенергії за Договором.
Водночас прокурор, заперечуючи належність зазначеного документального підтвердження, вказує, що така довідка не містить відомостей щодо коливання ціни електричної енергії саме за період від моменту укладення договору 22.02.2021 до моменту ініціювання укладення додаткової угоди №2 — 11.03.2021 або до моменту її укладення — 24.03.2021.
Згідно з інформацією, наведеною прокурором із сайту ДП «Оператор ринку», середньозважена ціна електричної енергії на РДН у торговій зоні «БуОС» становила:
· на дату укладення договору 22.02.2021 — 1660,71 грн за 1 МВт/год;
· на дату ініціювання укладення додаткової угоди №2 11.03.2021 — 1655,89 грн за 1 МВт/год;
· на дату укладення додаткової угоди №2 24.03.2021 — 1687,27 грн за 1 МВт/год.
За розрахунком прокурора, з дати укладення договору до дати укладення додаткової угоди №2 відбулося підвищення ціни електричної енергії на ринку лише на 1,6 %, тоді як ціна за договором на підставі додаткової угоди №2 була збільшена на 8,42 %.
Судом встановлено, що внаслідок укладення додаткових угод №2, №4, №6 та №7 ціна за 1 кВт/год електричної енергії збільшилася з 2,25 грн до 2,969712 грн з ПДВ, тобто сукупно на 31,98 % порівняно з ціною, визначеною сторонами при укладенні договору.
На виконання умов договору Постачальник поставляв, а Споживач приймав електричну енергію, що підтверджується актами прийняття-передавання товарної продукції та відповідними рахунками.
Судом встановлено та учасниками справи визнається, що на виконання умов Договору Постачальник протягом 2021 року поставив, а Споживач прийняв електричну енергію загальним обсягом 1150183 кВт/год на суму 2 941 037,42 грн.
Зокрема, відповідно до Акту приймання-передавання товарної продукції №250909/24/3/1 від 31.03.2021, підписаного сторонами договору, за березень 2021 року споживачем отримано 120644 кВт. год, за ціною 2,032949 грн за 1 кВт без ПДВ, на суму 245263, 10 грн. без ПДВ та на загальну вартість 294 315,72 грн з ПДВ. Оплата за вказаним Актом здійснена відповідно до платіжних доручень №69 від 01.04.2021 на 26 854,44 грн., №136 від 01.04.2026 на 96 066, 60 грн., №20 від 01.04.2021 на 171 394, 68 грн. 
Відповідно до Акту приймання-передавання товарної продукції №250909/24/4/1 від 30.04.2021, підписаного сторонами договору, за квітень 2021 року споживачем отримано 158068 кВт.год, за ціною 2,032949 грн за 1 кВт без ПДВ, на суму 321344, 18 грн. без ПДВ та на загальну вартість 385613,02 грн з ПДВ. Оплата за вказаним Актом здійснена відповідно до платіжних доручень №177 від 27.04.2021 на 130 544,60 грн., №251 від 27.02.2021 на 213 864,61 грн., №98 від 27.04.2021 на 41 203,81 грн. 
Відповідно до Акту приймання-передавання товарної продукції від №250909/24/5/1 від 31.05.2021, підписаного сторонами договору, за травень 2021 року споживачем отримано 152975 кВт.год, за 2,032949 грн за 1 кВт без ПДВ на суму 310990,37 грн. без ПДВ та на загальну вартість 373188,44 грн з ПДВ. Оплата за вказаним Актом здійснена відповідно до платіжних доручень №232 від 28.05.2021 на 154 873,13 грн; №315 від 28.05.2021 на 216 475,47 грн; №121 від 28.05.2021 на суму 1839,84 грн. 
Відповідно до Акту приймання-передавання товарної продукції від №250909/24/6/1 від 30.06.2021, підписаного сторонами договору, за червень 2021 року споживачем отримано 57513 кВт.год, за ціною 2,032949 грн за 1 кВт без ПДВ, на суму 116921, 00 грн. без ПДВ та на загальну вартість 140305,20 грн з ПДВ. Оплата за вказаним Актом здійснена відповідно до платіжних доручень №385 від 29.06.2021 на 47312,42 грн., №277 від 29.06.2021 на 90704,49 грн., №145 від 29.06.2021 на 2288,29 грн. 
Відповідно до Акту приймання-передавання товарної продукції від №250909/24/7/1 від 31.07.2021, підписаного сторонами договору, за липень 2021 року споживачем отримано 53754 кВт.год, за ціною 2,032949 грн за 1 кВт без ПДВ, на загальну вартість 131134,97 грн з ПДВ. Оплата за вказаним Актом здійснена відповідно до платіжних доручень №448 від 29.07.2021 на 34229,17 грн., №323 від 29.07.2021 на 96159,30 грн., 29.07.2021 на 746, 50 грн. 
Відповідно до Акту приймання-передавання товарної продукції №250909/24/8/1 від 31.08.2021, підписаного сторонами договору, за серпень 2021 року споживачем отримано 71512 кВт.год, за ціною 2,096597 грн за 1 кВт без ПДВ на загальну вартість 179918,21 грн з ПДВ. Оплата за вказаним Актом здійснена відповідно до платіжних доручень №500 від 30.08.2021 на 61755,68 грн., №184 від 30.08.2021 на 2141,06 грн., №372 від 30.08.2021 на 116021,47 грн. 
Відповідно до Акту приймання-передавання товарної продукції №250909/24/9/1 від 28.09.2021, підписаного сторонами договору, за вересень 2021 року споживачем отримано 95407 кВт.год, за ціною 2,096597 грн за 1 кВт без ПДВ на загальну вартість 240036,04 грн з ПДВ. Оплата за вказаним Актом здійснена відповідно до платіжних доручень №199 від 28.09.2021 на 2115,89 грн., №559 від 28.09.2021 на 112380,95 грн., №411 від 28.09.2021 на 125539,20 грн. 
Відповідно до Акту приймання-передавання товарної продукції №250909/24/10/1 від 31.10.2021, підписаного сторонами договору, за вересень 2021 року споживачем отримано 162235 кВт.год, за ціною 2,096597 грн за 1 кВт без ПДВ на загальну вартість 408169,69 грн з ПДВ. Оплата за вказаним Актом здійснена відповідно до платіжних доручень №475 від 03.11.2021 на 179721,97 грн., №639 від 03.11.2021 на 222813,25 грн., №224 від 03.11.2021 на 6634,47 грн. 
Відповідно до Акту приймання-передавання товарної продукції №250909/24/11/1 від 14.12.2021, підписаного сторонами договору, за листопад та грудень 2021 року споживачем отримано 278075 кВт.год, за ціною 2,362540 грн за 1 кВт без ПДВ на загальну вартість 788356,13 грн з ПДВ. Оплата за вказаним Актом здійснена відповідно до платіжних доручень №596 від 14.12.2021 на 614869,24 грн., №758 від 14.12.2021 на 132148,70 грн., №259 від 14.12.2021 на 28175,70 грн., №759 від 14.12.2021 на 13162,49 грн. 
Стверджуючи про безпідставність та незаконність внесених сторонами в Договір змін в частині збільшення вартості електричної енергії та, відповідно, недійсність додаткових угод №2 від 24.03.2021, №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії №250909/24 від 22.02.2021 відповідно до ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», прокурор просить такі додаткові угоди визнати недійсними.
Також прокурор просить стягнути з відповідача на користь Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради безпідставно сплачені кошти в сумі 353 125,67 грн на підставі статті 1212 ЦК України.
Означена сума прокурором обрахована як різниця між фактично сплаченою Споживачем вартістю електричної енергії відповідно до цін, визначених спірними додатковими угодами, та вартістю електричної енергії, яка мала б сплачуватися за ціною, визначеною сторонами у договорі від 22.02.2021, а саме 2,25 грн за 1 кВт/год з ПДВ.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ
Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Виходячи з вимог п.п.1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про прокуратуру», діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.
Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. 
Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Водночас суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При зверненні з даним позовом до суду прокурором визначено позивачами Хустську міську раду та Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради, в обґрунтуванні наявності підстав для представництва яких та необхідність захисту інтересів держави прокурор зазначає, що Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради шляхом укладення оспорюваних додаткових угод порушив вимоги чинного законодавства, принципи максимальної ефективності та економії, недискримінації учасників, які призвели до безпідставної зміни істотних умов договору та зростання ціни за одиницю товару, покладення на бюджетну установу економічно невигідних зобов`язань щодо витрачання бюджетних коштів.
При цьому, за позицією прокурора, порушення процедури публічних закупівель та укладення відповідних додаткових угод унеможливлює раціональне та ефективне використання бюджетних коштів і створило загрозу інтересам держави. 
Згідно з частинами третя - п`ята статті 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради в суді, відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Хустська окружна прокуратура звернулася з листом-запитом №07.54-114-59-26 вих-01/27/358 від 06.03.2026 до Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради з проханням в строк до 27.03.2026 повідомити, чи вживалися або будуть вживатися заходи, спрямовані на визнання вищевказаних додаткових угод недійсними та стягнення відповідних коштів. 
Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради листом №02-12/825 від 27.03.2026 повідомило Хустську окружну прокуратуру, що ним не вживалися заходи, спрямовані на визнання вищевказаних додаткових угод недійсними та стягнення відповідних коштів.
Суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1)).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).
У пункті 55 постанови від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.
Обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави в особі Хустської міської ради та Управління освіти релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради, прокурор у позовній заяві та згідно з поясненнями в судовому засіданні стверджує, що у спірних правовідносинах орган місцевого самоврядування є стороною укладеного з відповідачем Договору та, окрім того, наділений владними повноваженнями, оскільки є розпорядником коштів місцевого бюджету територіальної громади м. Хуст Закарпатської області.
Підставою позовних вимог у цій справі прокурор зазначає, що сторони Договору всупереч інтересам держави, без будь-яких належних підстав та з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» уклали недійсні додаткові угоди, якими суттєво збільшили ціну за одиницю товару, що призвело до нераціонального та неефективного використання 353 125,67 грн з місцевого бюджету, що не відповідає меті цього Закону та гарантованим державою принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі за бюджетні кошти. При цьому правовідносини, пов`язані з використанням коштів місцевого бюджету, становлять суспільний інтерес, а витрачання цих коштів за недійсними угодами такому інтересу не відповідає і порушує права та інтереси територіальної громади в особі Управління та Ради, які не вживали заходів для повернення зазначених коштів, хоча були обізнані про стверджувані порушення.
Здійснивши аналіз абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та зазначила, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття «компетентний орган» у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (див. пункт 27 зазначеної постанови).
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, підпункті 8.19 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 та пункті 40 постанови від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
Як зазначено в частині першій та другій статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у міську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через міські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Завданням органу місцевого самоврядування, зокрема сільської ради, є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18). 
Відповідно до ч.1, 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. 
Рішенням Хустської міської ради №581 від 20.10.2021 затверджено Положення про управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради в новій редакції. Відповідно до п.1.1 розділу 1 Положення, Управління є виконавчим органом Хустської міської ради, підзвітне та підконтрольне Хустській міській раді, Документ сформований в системі «Електронний суд» 27.04.2026 22 підпорядковане виконавчому комітету та Хустському міському голові. 
Згідно з пунктом п. 2 розділу 1 Положення Управління є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України, своїм найменуванням та кодом, має самостійний кошторис, розрахункові рахунки, рахунки в органах Державної казначейської служби. У відповідності до п.4 розділу 1 Положення, Управління є неприбутковою організацією та утримується за рахунок коштів місцевого бюджету. Бюджет Управління використовується винятково для фінансування видатків на утримання Управління, оплати праці працівників. Використання коштів, не пов`язане з реалізацією основних завдань тка функцій Управління визначених законодавством та цим Положенням забороняється. 
Згідно з розділом 3 Положення Управління реалізує наступні функції: здійснює реалізацію державної політики в галузі освіти, наукової, науково-технічної, інноваційної діяльності та інтелектуальної власності; здійснює зміцнення матеріальної бази закладів освіти, здійснює координацію роботи закладів освіти, що належать до сфери його управління , організовує забезпечення школярів, які навчаються в закладах освіти підручниками, посібниками, навчальною літературою, створює умови для самоосвіти, організовує матеріально-фінансове забезпечення закладів освіти, забезпечує безоплатним гарячим харчуванням пільгових категорій дітей та організовує процес харчування у закладах освіти, здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу освіти, організовує закупівлю товарів, робіт , послуг, у тому числі харчування дітей тощо. 
Саме для виконання своїх завдань та функцій, Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради провів публічні торги для закупівлі електричної енергії. Метою їх проведення слугувало обрання найбільш економічно вигідної пропозиції. Однак, при ініціюванні внесені змін до істотних умов Договору, Постачальник, за позицією прокурора, не дотримався вимог Закону України «Про публічні закупівлі», дотримання положень яких є обов`язковим при укладанні відповідних договорів. 
Відтак, Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради є одержувачем бюджетних коштів, закупівля товару здійснювалась за бюджетні кошти та з рахунків Управління, тому порядок її проведення встановлюється та регулюється вимогами законодавства в сфері публічних закупівель.
Згідно з п. п. 15, 22, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень; затвердження програм соціально-економічного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування; затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.
При цьому на підставі ч. 1 ст. 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.
Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини перша, четверта та восьма статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Частинами першою та четвертою статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
За висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
На території Хустської територіальної громади таким органом місцевого самоврядування є Хустська міська рада, яка реалізовує компетенцію із забезпечення виконання бюджету, здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі», замовниками, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону є юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.
З указаних норм матеріального права вбачається, що міська рада (у спірних правовідносинах – Хустська міська рада) має повноваження здійснювати контроль щодо законності проведених закупівель за бюджетні кошти, прийнятих за результатами таких закупівель рішень та контроль за ефективністю використання бюджетних коштів при укладенні господарських договорів. 
У свою чергу оспорюваний договір про закупівлю укладено за наслідками проведеної Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради, його оплата здійснювалася за рахунок бюджетних коштів. 
Отже, Хустська міська рада наділена повноваженнями щодо затвердження та виконання місцевого бюджету Хустської ОТГ, контролю за його виконанням, здійснює правомочності з володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (зокрема, коштами місцевого бюджету). 
Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування. 
У вже згадуваній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 Велика Палата Верховного Суду за подібних обставин справи зазначила, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб в даній справі мешканців Хустської територіальної громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси місцевої територіальної громади.
У контексті заявлених прокурором позовних вимог про стягнення грошових коштів на користь органу місцевого самоврядування суд також звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у пункті 56 постанови від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, де вказано, зокрема, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо повернення майна відчужувачу не відновлює права позивача, то суд може застосувати іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.
Разом із цим відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло з власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Як вже зазначалось вище, Хустською окружною прокуратурою в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» листом №07.54-114-59-26 вих-01-27/358 від 06.03.2026 запропоновано Управлінню освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради вжити заходів щодо належного захисту інтересів держави та подання до суду позовної заяви про визнання недійсним додаткових угод до Договору та стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів.
З врахуванням викладеного, беручи до уваги, що в спірних правовідносинах Хустська міська рада є органом, до компетенції якого віднесено повноваження з контролю за використанням бюджетних коштів територіальної громади м. Хуст, в тому числі й щодо повернення надмірно сплачених коштів місцевого бюджету, відповідний позов органом місцевого самоврядування до відповідача не подавався, а відтак, Хустською окружною прокуратурою згідно з листами-повідомлення №07.54-2268 вих-26 від 10.04.2026, №07.54-2267 вих-26 від 10.04.2026 повідомлено позивачів про реалізацію представницьких функцій прокуратурою у зв`язку з необхідністю визнання недійсними додаткових угод до Договору та стягнення надмірно сплачених бюджетних коштів та про подання відповідної позовної заяви до Господарського суду Закарпатської області.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 в справі № 903/129/18 зазначала, що сам факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Отже, із наведеного вбачається, що прокурор у поданій позовній заяві правомірно зазначив, що Хустською міською радою та Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради не здійснюється захист інтересів держави у спірних правовідносинах (що підтверджується також і листами від позивачів від 27.03.2026 за №02-12/825 та від 27.03.2026 № 01-28/214), а відтак ним доведені належним чином підстави для звернення з відповідним позовом до суду в інтересах держави.
Зазначене узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 у справі 912/2385/18, згідно з якою, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувані порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Як встановлено судом, прокурором проінформовано позивача про наявність порушень при підписанні додаткових угод до договору та, серед іншого, витребувано інформацію про вжиті заходи щодо стягнення надмірно сплачених бюджетних коштів внаслідок укладення додаткових угод до договору та повідомлено позивача про звернення до суду з відповідним позовом.
За таких обставин, суд вважає, що прокурором дотримано визначений ст.23 Закону України "Про прокуратуру" порядок звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Хустської міської ради, а також в особі Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради.

Щодо спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України (тут і надалі ГК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст.509,526 Цивільного кодексу України.
До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.
У відповідності до положень ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.ч. 1-3 ст. 180 ГК України).
Підставою позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод №2 від 24.03.2021, №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №250909/24 від 22.02.2021 року та стягнення безпідставно (надмірно) сплачених грошових коштів прокурор визначає положення Закону України «Про публічні закупівлі», які були чинні на час внесення змін до Договору.
Зважаючи на те, що Договір про постачання електричної енергії споживачу №250909/24 від 22.02.2021 року, який прокурором визначено в якості підстави заявленого позову, укладено сторонами за наслідком проведеної відповідачем публічної закупівлі за бюджетні кошти (UA-2021-02-15-004133-а), до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Закону України «Про публічні закупівлі».
Як зазначено у ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.
Згідно п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» (тут і надалі у редакції, яка діяла на момент існування спірних правовідносин) замовниками є суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.
До замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема, органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), та правоохоронні органи держави, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі»).
У відповідності до ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ч. 2 ст. 189 ГК України визначено, що ціна є істотною умовою господарського договору.
За встановленими у даній справі обставинами, в момент підписання сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу №250909/24 від 22.02.2021 року між ними досягнуто згоди щодо істотних умов предмета закупівлі, зокрема, обсягу закупівлі, ціни предмета закупівлі, встановивши останню в розмірі 2,25 грн з 1 кВт/год електроенергії (з ПДВ).
Водночас, надалі протягом березня-листопада 2021 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №250909/24 від 22.02.2021 року сторонами укладено ряд додаткових угод, якими повторно збільшено ціну 1 кВт/год електроенергії.
Надаючи оцінку доводам прокурора про недійсність додаткових угод №2 від 24.03.2021, №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021 до Договору, як таких, що укладені з порушенням вимог чинного на час їх укладення законодавства України про публічні закупівлі, суд зважає на наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).
При цьому, суд враховує, що відповідне збільшення ціни закупівлі товару у договорі закупівлі товару сторонами договору повинно бути доведено та документально підтверджено факт коливання ціни такого товару на ринку у бік збільшення за період з дати укладення відповідно основного договору до дати укладення Додаткової угоди №1, від дати укладення Додаткової угоди №1 до дати укладення Додаткової угоди №2, від дати укладення Додаткової угоди №2 до дати укладення Додаткової угоди №4 і так далі.
Крім того, положеннями п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено можливість зміни істотних умов договору про закупівлю в разі зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
Як встановлено вище, наслідком внесення сторонами змін до Договору стало збільшення ціни 1 кВт/год електричної енергії, а саме:
- додатковою угодою № 2 від 24.03.2021 сторонами збільшено ціну 1 кВт/год електроенергії з 2,25 грн до 2,439539 грн (з ПДВ);
- додатковою угодою № 4 від 22.07.2021 сторонами збільшено ціну 1 кВт/год електроенергії з 2, 439539 грн до 2,515916 грн (з ПДВ);
- додатковою угодою № 6 від 01.11.2021 сторонами збільшено ціну 1 кВт/год електроенергії з 2, 515916 грн до 2,732020 грн (з ПДВ);
- додатковою угодою № 7 від 22.11.2021 сторонами збільшено ціну 1 кВт/год електроенергії з 2, 732020 грн до 2,969712 грн (з ПДВ).
Підставою внесення означених змін в Договір відповідно до пояснень відповідача та долучених до матеріалів справи доказів сторонами Договору визначено цінові довідки Закарпатської торгово-промислової палати № Ц-16 від 23.02.2021, №Ц-59/2 від 14.07.2021, №Ц-114 від 18.11.2021 із зазначеними в них відомостями даними з веб-сайту АТ «Оператор ринку» про середньозважену ціну електричної енергії на РДН (ринок на добу наперед) по Бурштинському острову (БуОС) за 10 днів січня 2021 року й 10 днів лютого 2021 року (цінова довідка № Ц-16 від 23.02.2021), за березень-червень 2021 року (цінова довідка №Ц-59/2 від 14.07.2021), вересень-листопад 2021 року (цінова довідка №Ц-114 від 18.11.2021), листи ТОВ «Закарпаттяенергозбут» від 11.03.2021 за №504-16187, від 13.07.2021 за №504-161502, від 25.10.2021 за №504-161633, від 23.11.2021 за №504-161671.
Проте вказані довідки критично оцінюються судом, позаяк такі не містять інформації щодо коливання ціни на електричну енергію, що за змістом вищенаведених приписів ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є єдиною умовою та підставою зміни первісно встановленої ціни. У вказаних документах не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення, у них відсутній аналіз вартості електроенергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електроенергії на ринку, починаючи з дати укладення договору і до дати пропонованої зміни умов договору, а відтак наведені документи не можуть вважатися належним обґрунтуванням для зміни істотних умов договору.
Так, зокрема, в частині цінової довідки № Ц-16 від 23.02.2021, яка надавалася відповідачем позивачу при укладенні додаткової угоди № 2 від 24.03.2021 до Договору листом від 11.03.2021 за №504-16187, суд враховує, що зазначена у ній інформація щодо порівняння середньозважених цін на РДН по Бурштинському острову (БуОС) стосується такого порівняння за 10 днів січня 2021 року й 10 днів лютого 2021 року, тоді як Договір між сторонами укладено 22.02.2021, а пропозиція про внесення змін до нього надіслана 11.03.2021, а відтак, належним доказом на підтвердження наявності відповідного коливання ціни могли б вважатися аналітичні матеріали щодо порівняння середньозважених цін на електричну енергію, починаючи з 22.02.2021 та до 11.03.2021 та які б давали можливість встановити дійсне збільшення ціни товару, відсоток такого збільшення порівняно з датою укладення Договору, в який пропонується внести зміни, а не шляхом вибору довільного періоду порівняння та застосування, у зв`язку з цим, непідтверджених пропорцій збільшення ціни.
Окрім того, відповідно до примітки до даних цінових довідок Закарпатської торгово-промислової палати вони носять виключно інформативний характер і не можуть розглядатися як підтверджуючий документи.
Водночас в ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;
3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що наявність факту збільшення ціни за одиницю товару за змістом вищенаведених приписів п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є єдиною умовою та підставою зміни первісно встановленої ціни. На підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору.
Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Аналогічна правова міститься у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/4474/17, постанові Вищого господарського суду України від 15.05.2014 у справі №904/3255/13.
Крім того, переглядаючи вказані справи за касаційними скаргами відповідачів, Верховний Суд погодився із висновками судів апеляційної інстанції, що сторони у випадку коливання цін на ринку (як в бік зменшення, так і в бік збільшення ціни) наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше, ніж на 10 % від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін. Для внесення змін до умов договору щодо ціни товару визначальним є не просто коливання ціни, а й те, що таке коливання сторонами не було враховано попередніми змінами. Суд звернув увагу на те, що існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинно бути доведеним, документально підтвердженим. Тобто відповідні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.
Так, Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зазначив, що метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 % є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Таким чином, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %.
Інше тлумачення відповідної норми Закону «Про державні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд зазначає, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод), а підвищення більш як на 10 % шляхом так званого «каскадного» укладення додаткових угод є недобросовісною діловою практикою з боку Продавця.
Відповідна правова позиція послідовно викладається у постановах Верховного Суду від 19.07.2022 у справі № 927/568/21; від 09.06.2022 № 927/636/21; від 31.05.2022 № 927/515/21; від 25.11.2022 № 927/563/20.
Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 надано висновок про застосування законодавства про публічні закупівлі в цій частині, за яким у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
У постанові від 21.11.2025 по справі №920/19/24 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо. Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього. Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Законом не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 виходила з того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку. Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку, Державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І Господарського процесуального України. Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку ст.86 Господарського процесуального України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар.
Від наведеної правової позиції Велика Палата Верховного Суду не відступила і у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24, зазначивши, що «…зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, в тому числі і у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії».
Зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанту визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII,повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару» (п.п. 205-207 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24).
З урахуванням наведеного, відхиляються судом заперечення відповідача щодо можливості застосування 10% підняття ціни кожного разу при зміні умов договору та про те, що така ціна, як наслідок, може підніматися і більше 10% від зазначеної в договорі про закупівлю.
Відповідно, відхиляються судом також й аргументи відповідача щодо передбачуваності застосування закону, його якості та дотриманням принципу верховенства права, позаяк положеннями п.п. 12, 13 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено рекомендаційний характер відповідей та консультацій Уповноваженого органу з приводу застосування законодавства про публічні закупівлі, а внесення змін до договору про закупівлю в частині збільшення ціни понад встановлені в ст. 41 Закону ліміти a priori не може вважатися таким, що відповідає меті здійснення та принципам публічних закупівель, оскільки нівелює саме значення проведення закупівлі та надає змогу учасникам закупівлі свідомо занижувати її початкову ціну, що, в свою чергу, спотворює конкуренцію та порушує принципи максимальної економії та ефективності закупівлі.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що сторонами у справі без будь-яких належних на те підстав, без належно обґрунтованого документального підтвердження щодо коливання ціни на електричну енергію та щодо підвищення на неї ціни, з грубим порушенням норм Закону України «Про публічні закупівлі» та положень Договору, укладено додаткову угоду № 2 від 24.03.2021 до Договору, якою збільшено ціну за одиницю товару (1 кВт/год) з 2,25 грн до 2,439539 грн за 1 кВт/год (з ПДВ).
Таким чином, судом встановлено, що при укладенні додаткової угоди № 2 від 24.03.2021 до Договору її сторонами, в тому числі й Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради, порушено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме змінено ціну за одиницю товару у сторону збільшення при відсутності документально підтвердженого коливання цін такого товару на ринку на дату зміни/пропонування зміни порівняно з датою укладення договору, що призвело до того, що ціна електроенергії, як істотна умова Договору, була змінена за відсутності правових підстав для відповідної зміни, а внаслідок укладення додаткових угод №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021 перевищено гранично допустимі обсяги збільшення ціни (10%).
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 цього Кодексу (частина перша) передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Зазначені вище обставини свідчать про протиправність внесених сторонами змін до Договору та, відповідно, наявність правових підстав для визнання недійсними додаткових угод № 2 від 24.03.2021, №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №250909/24 від 22.02.2021 року, позаяк порушення норм Закону України «Про публічні закупівлі» сторонами мали системний характер, а під час розгляду справи в суді знайшли свої документальне підтвердження доводи прокурора про перевищення встановленого Законом України «Про публічні закупівлі» ліміту можливого збільшення, а відтак позовні вимоги прокурора в цій частині підлягають до задоволення судом.
Разом з тим, з огляду на приписи ч. 1 ст. 236 ЦК України за якими нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, беручи до уваги встановлену судом недійсність змін, що внесені до Договору Додатковими угодами № 2 від 24.03.2021, №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021, застосуванню між сторонами в спірний період підлягали зазначені в Договорі положення щодо ціни електроенергії, обсягів постачання та ціни Договору.
Також, з урахуванням встановлених судом обставин даної справи, визнання недійсної будь-якої додаткової угоди, якою змінено ціну, тягне за собою визнання недійсними всіх послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару тому є похідною від попередніх додаткових угод та є недійсною, якщо ціна за такою угодою перевищує можливе підвищення ціни за одиницю товару більше, ніж на 10 %, визначених у статті 36 3акону України «Про публічні закупівлі» у порівнянні з первісною ціною без врахування змін внесених на підставі недійсних додаткових угод.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що сторонами Договору під час укладення Додаткових угод № 2 від 24.03.2021, №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021 до Договору допущено зловживання своїм правом на зміну умов договору, здійснивши збільшення ціни товару, в результаті чого вартість 1 кВт/год електроенергії зросла на 31,98% - з 2,25 грн за 1 кВт/год (з ПДВ) за Договором до 2,969712 за 1 кВт/год (з ПДВ) за Додатковою угодою № 7 від 22.11.2021 до Договору.
Підсумовуючи, внесення сторонами змін до Договору відповідно до Додаткових угод № 2 від 24.03.2021, №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021 суперечить вимогам ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в частині збільшення ціни закупівлі за відсутності належних документально обґрунтованих підстав для внесення означених змін та поза межами встановленої законом граничної межі її збільшення та свідчить про недійсність відповідних змін до Договору, які внесені означеними Додатковими угодами до Договору.
В той сам час, сам факт виконання сторонами Договору з урахуванням означених додаткових угод не має значення для встановлення їх недійсності, а відтак, заперечення відповідача в цій частині відхиляються судом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
У частині 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, згідно із п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України (правова позиція Об`єднаної палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19).
Судом встановлено, що сторонами Договору, всупереч інтересів держави та зі зловживанням правом, без будь-яких належних на те підстав та жодного належно обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на електроенергію, в порушення норм Закону України «Про публічні закупівлі» та положень Договору, укладено Додаткові угоди, згідно яких збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації.
Недійсність додаткових угод, з врахуванням обставин даної справи, визначає необхідність регулювання зобов`язання між сторонами за положеннями укладеного Договору, проте без тих змін, які були внесені до нього Додатковими угодами № 2 від 24.03.2021, №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021.
Так, за встановленими у справі обставинами, на виконання умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу №250909/24 від 22.02.2021 року ТОВ «Закарпаттяенергозбут» за період з лютого по грудень 2021 року включно поставив, а відповідач, в свою чергу, прийняв електричну енергію в обсязі 1 150 183 кВт/год, вартість якої, з урахуванням визначеної в п. 5.1. Договору ціни 1 кВт/год 2,25 грн (без врахування внесених змін за недійсними Додатковими угодами) становить 2 587 911,75 грн (1150183 кВт/год * 2,25 грн).
Водночас, починаючи з березня 2021 року означені обсяги електроенергії позивачем оплачувалися, виходячи зі збільшеної її ціни за недійсними додатковими угодами до Договору.
Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги оплату Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради вартості поставленої за Договором у 2021 році електроенергії в загальному розмірі 1 150 183 грн (платіжні доручення №69 від 01.04.2021 на 26 854,44 грн., №136 від 01.04.2026 на 96 066, 60 грн., №20 від 01.04.2021 на 171 394, 68 грн, доручень №177 від 27.04.2021 на 130 544,60 грн., №251 від 27.02.2021 на 213 864,61 грн., №98 від 27.04.2021 на 41 203,81 грн, №232 від 28.05.2021 на 154 873,13 грн; №315 від 28.05.2021 на 216 475,47 грн; №121 від 28.05.2021 на суму 1839,84 грн, №385 від 29.06.2021 на 47312,42 грн., №277 від 29.06.2021 на 90704,49 грн., №145 від 29.06.2021 на 2288,29 грн, №448 від 29.07.2021 на 34229,17 грн., №323 від 29.07.2021 на 96159,30 грн., №167 від 29.07.2021 на 746, 50 грн, №500 від 30.08.2021 на 61755,68 грн., №184 від 30.08.2021 на 2141,06 грн., №372 від 30.08.2021 на 116021,47 грн, доручень №199 від 28.09.2021 на 2115,89 грн., №559 від 28.09.2021 на 112380,95 грн., №411 від 28.09.2021 на 125539,20 грн, №475 від 03.11.2021 на 179721,97 грн., №639 від 03.11.2021 на 222813,25 грн., №224 від 03.11.2021 на 6634,47 грн, №596 від 14.12.2021 на 614869,24 грн., №758 від 14.12.2021 на 132148,70 грн., №259 від 14.12.2021 на 28175,70 грн., №759 від 14.12.2021 на 13162,49 грн), суд доходить висновку, що в результаті укладення недійсних додаткових угод позивачем зайво сплачено 353 125,67 грн (2 941 037,42 грн - 2 587 911,75 грн) за придбану з березня по грудень 2021 року включно електроенергію.
При цьому судом перевірено наданий прокурором розрахунок надмірно сплачених коштів та встановлено, що у частині визначення фактично сплаченої суми за актом приймання-передавання товарної продукції №250909/10/1 від 31.10.2021 за жовтень 2021 року прокурором допущено арифметичну помилку. Так, відповідно до платіжних доручень №475 від 03.11.2021 на суму 179 721,97 грн, №639 від 03.11.2021 на суму 222 813,25 грн та №224 від 03.11.2021 на суму 6 634,47 грн, загальна сума фактичної оплати за вказаний період становить 409 169,69 грн, а не 408 169,69 грн. Відтак, з урахуванням вартості електричної енергії, яка підлягала оплаті за договірною ціною, у розмірі 365 028,75 грн, надмірно сплачена сума за жовтень 2021 року становить 44 140,94 грн.
Таким чином, загальний арифметичний розмір надмірно сплачених коштів за договором становить 354 125,67 грн. Водночас, враховуючи приписи ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, позов у частині вимоги про стягнення надмірно сплачених коштів підлягає задоволенню у межах заявленої до стягнення суми — 353 125,67 грн.
Підсумовуючи викладене, суд звертає увагу, що порушення процедури державних закупівель та укладення додаткових угод № 2 від 24.03.2021, №4 від 22.07.2021, №6 від 01.11.2021 та №7 від 22.11.2021 до Договору унеможливлює раціональне та ефективне використання державних коштів і створюють загрозу інтересам держави у подальшому. Як наслідок, указане призвело до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету, та свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу державним інтересам у подальшому.
Відтак, суд доходить висновку, що із відповідача слід стягнути надмірно сплачені кошти за постачання електричної енергії в сумі 353 125,67 грн.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до задоволення судом в заявленому обсязі.

Розподіл судових витрат.
Судові витрати прокурора по сплаті судового збору на підставі ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом порівну на позивача Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради та відповідача у справі, позаяк саме з їх неправильних дій (внесення змін до Договору з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі») і виник даний спір між сторонами.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 221, 236, 238, 240, 250, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задоволити.
2. Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 24.03.2021 до договору №250909/24 від 22.02.2021, укладену між Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут».
3. Визнати недійсною додаткову угоду №4 від 22.07.2021 до договору №250909/24 від 22.02.2021, укладену між Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут».
4. Визнати недійсною додаткову угоду №6 від 01.11.2021 до договору №250909/24 від 22.02.2021, укладену між Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут».
5. Визнати недійсною додаткову угоду №7 від 22.11.2021 до договору №250909/24 від 22.02.2021, укладену між Управлінням освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут».
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» (пл. Жупанатська, буд. 18, м. Ужгород, код ЄДРПОУ 41999833) на користь Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради (вул. 900-річчя Хуста, буд. 27, м. Хуст, Закарпатська обл., 90400, код ЄДРПОУ 33763070) 353 125,67 грн (триста п`ятдесят три тисячі сто двадцять п`ять гривень, 67 копійок) надмірно сплачених коштів. 
7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» (пл. Жупанатська, буд. 18, м. Ужгород, код ЄДРПОУ 41999833) на користь Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88000, код ЄДРПОУ 02909967) 7443,56 грн (сім тисяч чотириста сорок три гривні 56 копійок) у повернення сплаченого судового збору.
8. Стягнути з Управління освіти, релігій та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради (вул. 900-річчя Хуста, буд. 27, м. Хуста, Закарпатська обл., 90400, код ЄДРПОУ 33763070) на користь Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88000, код ЄДРПОУ 02909967) 7443,56 грн (сім тисяч чотириста сорок три гривні 56 копійок) у повернення сплаченого судового збору.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено та підписано 23 червня 2026 року.

Суддя У. М. Пляцко