ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 травня 2026 року 	Справа № 280/10256/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника – адвоката Радостєвої Марини Володимирівни ( АДРЕСА_2 ), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника – адвоката Радостєвої Марини Володимирівни, до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо не нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановлений ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням сплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я - за наявності інвалідності (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу)) пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Станом на дату звільнення вислуга років позивача становила: календарна 08 років 06 місяців 03 дні, пільгова 04 роки 05 місяців 06 днів. Тобто загальна вислуга років становить 12 років 11 місяців 09 днів. В зв`язку з чим позивач вважає, що має право на одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення. Проте відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті зазначеної грошової допомоги. На думку позивача, поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і а членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».
Ухвалою від 21.11.2025 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.
28.11.2025 від представника позивача засобами системи «Електронний суд» надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою від 03.12.2025 у справі було відкрите спрощене позовне провадження, судовий розгляд призначено без виклику (повідомлення) сторін, запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов.
04.03.2026 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву посилається на те, що за змістом правових норм частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзацу третього пункту 10 Порядку №393 законодавець пов`язує наявність права військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з підставою звільнення (зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту) та за наявності у нього вислуги 10 років і більше. В розумінні вказаних правових норм військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням контракту, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги «за наявності вислуги 10 років і більше» – календарної. Враховуючи вищевказане, беручи до уваги, що у позивача календарна вислуга років складає 08 років 06 місяці 03 дні, позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, а відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
04.03.2026 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача, на спростування доводів відповідача, надійшла відповідь на відзив.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 .
Наказом начальника НОМЕР_2 центру підготовки підрозділів (по особовому складу) від 28.12.2024 за №119-рс ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я - за наявності інвалідності (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу)) пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №389 від 21.12.2024, ОСОБА_1 з 31 грудня 2024 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення з 01 січня 2025 року, направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому у вищезазначеному наказі зазначено, що вислуга років становить: календарна 08 років 06 місяців 03 дні, пільгова 04 роки 05 місяців 06 днів.
Тобто загальна вислуга років становить 12 років 11 місяців 09 днів.
Також у наказі командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №389 від 21.12.2024 вказано, що відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2014 року №260 (зі змінами) «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) календарні роки служби.
22.09.2025 позивач звернувся до Міністерства оборони України з заявою, в якій просив провести перерахунок суми одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, з розрахунку вислуги років: календарна 08 років 06 місяців 03 дні, пільгова 04 роки 05 місяців 06 днів, всього 12 років 11 місяців 09 днів, донарахувати та виплатити недораховану суму допомоги.
Листом в/ч НОМЕР_1 від 22.10.2025 за №724 позивача було повідомлено, що до фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 зміни до наказу для перерахунку вислуги років не надходили.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який установлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей; 4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України (частина перша статті 3 Закону №2011-XII).
Відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Аналогічні приписи містяться у пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393).
Так відповідно до пункту 10 вказаної Постанови №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:
які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Спірним питанням у справі, що розглядається, є право позивача на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-XII у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
На момент звільнення позивача його календарна вислуга становила 08 років 06 місяців 03 дні, вислуга років на пільгових умовах 04 роки 05 місяців 06 днів, всього 12 років 11 місяців 09 днів.
Водночас відповідач доводить, що правові підстави для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги відсутні, оскільки визначальним у спірному випадку є наявність календарної вислуги років, яка у ситуації позивача складає 08 років 06 місяців 03 дні, тобто менше 10 років вислуги.
У аспекті спірних правовідносин необхідно зауважити, що Верховним Судом було сформовано правову позицію відповідно до якої поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 25/50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».
При цьому, Верховний Суд наголошував, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».
Таким чином, в частині другій статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Така правова позиція висловлена, зокрема, у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17, від 24 листопада 2020 року у справі №822/3008/17, від 21 квітня 2021 року у справі №380/2427/20, від 27 травня 2021 року у справі №1.380.2019.005965, від 29 квітня 2022 року у справі №580/2497/21, від 26 липня 2023 року у справі №200/17688/21, від 25 листопада 2024 року у справі №320/14700/21, які враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин у цій справі.
Також Верховний Суд в постанові від 29.04.2022 у справі №580/2497/21 зазначив, що поняття «умова набуття права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги» і поняття «обчислення розміру одноразової грошової допомоги» є відмінними, адже до складу першого включається як календарна так і пільгова вислуги років, а до складу другого - лише календарна.
За вказаних обставин суд вважає, що позивач відповідно до частини другої статті 15 Закону 2011-XII на час звільнення набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (08 років).
Разом з тим суд враховує, що відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №389 від 21.12.2024 позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) календарні роки служби.
Таким чином, позивачу безпідставно не було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення ще за 4 календарні роки служби.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
В зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, питання щодо його розподілу судом не вирішувалось.
Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника – адвоката Радостєвої Марини Володимирівни ( АДРЕСА_2 ), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановлений ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) повні календарні роки служби, з урахуванням раніше сплачених сум. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення у повному обсязі складено та підписано «18 » травня 2026 року.

Суддя Р.В. Кисіль