Справа № 372/1724/26 
Провадження 2-1699/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року  Обухівський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Кравченка М.В.
при секретарі Куник О.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
відповідачки ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, а саме витрат на утримання спільного майна та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідачки кошти за сплату земельного податку в розмірі 319 грн. 21 коп., кошти на введення будинку в експлуатацію в розмірі 8 498 грн. 50 коп. та витрати на КАСКО в розмірі 17 771 грн. 50 коп., а всього 26 589 грн. 21 коп. судові втирати покласти на відповідачку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 16.07.2010 року він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києві від 06.10.2022 року. Після розірвання шлюбу поділ спільного майна між сторонами не проводився, наразі на розгляді в Обухівському районному суді Київської області перебуває цивільна справа про поділ спільного майна подружжя. Під час шлюбу вони набули у власність житловий будинок, 2 земельні ділянки та автомобіль. Зазначене майно є предметом судового спору про поділ майна. Після розірвання шлюбу та до часу звернення з даним позовом до суду він одноосібно ніс усі витрати на утримання спільного майна. Відповідачка жодної участі у цих витратах не брала, він намагався врегулювати спір в позасудовому порядку, шляхом повідомлення по відповідачки в месенджерах, направлення листа-вимоги, однак відповідачка відмовилась компенсувати зазначені витрати, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. 
25.03.2026 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення відкритого судового засідання.
03.04.2026 року винесено ухвалу про задоволення заяви позивача ОСОБА_1 (ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (vkz.court.gov.ua).
В судовому засіданні позивач позовні вимоги з урахуванням зменшення підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, загалом посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснив, що він ніс витрати на утримання спільного майна, а саме на сплату земельного податку, введення будинку в експлуатацію та страхування автомобіля, а тому вони як співвласники майна мають нести такі витрати разом в рівних частинах. Відповідачка добровільно сплатила частину коштів за сплату земельного податку та введення будинку в експлуатацію. В справу про поділ майна відповідачка за цим позовом просить стягнути з нього половину вартості спільного майна. Витрати на утримання майна він погоджував з відповідачкою шляхом переписки, тому це можна вважати конклюдентною згодою відповідачки.
В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що раніше позивач не висував їй вимогу про сплату половини коштів за введення будинку в експлуатацію. Щодо вимоги позивача про стягнення з неї коштів за страхування автомобіля вона вважає не обґрунтованою, оскільки страхування автомобіля позивач з нею не узгоджував, вона не є стороною договору, а позивач добровільно укладав договір страхування. Щодо сплати земельного податку зазначила, що позивач почав отримувати рахунки на сплату земельного податку лише 2025 році, а за період з 2022 року по 2022 рік вона компенсувала половину сплаченого позивачем земельного податку. Щодо стягнення з неї половини коштів за введення будинку в експлуатацію зазначила, що позивач зазначає, що сплатив всього 27 000 грн., однак з доказів поданих позивачем, зокрема з квитанції на суму 17 000 грн. 00 коп. не вбачається відомостей, що ці коштів сплачені саме на виконання договору ЗГ-04/07/23, а половину з суми 10 000 грн. 00 коп. вона позивачу сплатила. 
Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд, вислухавши позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено наступні обставини.
16 липня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року у справі № 760/21659/21 шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення. 
Після розірвання шлюбу поділ спільного майна між сторонами не проведено. 
Наразі у провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває справа № 372/5664/25 про поділ спільного майна подружжя.
Під час шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність таке майно: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку загальною площею 119,6 кв. м; земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 3223110100:01:077:0041; земельна ділянка площею 0,02 га, кадастровий номер 3223110100:01:077:0042, за тією ж адресою; автомобіль Honda CR-V, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Зазначене майно є предметом судового спору про поділ у справі № 372/5664/25, яка перебуває у провадженні Обухівського районного суду Київської області.
Між сторонами відсутні договірні відносини щодо розподілу витрат на утримання спільного майна, копію укладеного між сторонами договору про розподіл витрат на утримання спільного майна суду не подано.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, які завдано збитків у результат порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України, передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
В обґрунтування позову позивач посилається на копії квитанцій, скріншоти переписки з відповідачкою, копію договору про надання послуг № ЗГ-04/07-23 від 04.07.2023 року, копію акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 16 від 10.08.2023 року, копію витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, копії податкових повідомлень-рішень, копію страхового полісу, копію договору КАСКО добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), з яких вбачається, що він сплачував грошові кошти на утримання майна та просить з урахуванням зменшення позовних вимог стягнути з відповідачки ОСОБА_2 грошові кошти сплачені ним за земельний податок в розмірі 319 грн. 21 коп., за втратами на введення будинку в експлуатацію в розмірі 8 498 грн. 50 коп., а також витрати на КАСКО в розмірі 17 771 грн. 50 коп., а всього просить стягнути з відповідачки грошові кошти в розмірі 26 589 грн. 21 коп. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків, крім договору, можуть бути і інші юридичні факти (наприклад, фактичне надання житлово-комунальних послуг). Цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 4 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частики, яка припадає на нього.
З наведених норм права можна зробити висновок, що кожен користувач зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання такого майна.
Статтею 360 ЦК України передбачено, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Це зокрема витрати, які об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначаються його експлуатаційні якості. 
Вказані обов`язки можуть покладатися і на інших осіб, які і не є співвласниками житлового будинку, але тривалий час проживають у ньому та споживають відповідні послуги. 
Так, позивачем не надано доказів виникнення між сторонами правовідносин з приводу порядку розподілу оплати коштів на утримання спільного майна. Під час розгляду справи в суді сторони також не повідомили про факт наявності між сторонами будь-яких сталих правовідносин з приводу розподілу оплати коштів на утримання майна. 
Під час розгляду справи, відповідачкою подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що частину коштів вона також сплачувала на утримання майна, однак вимога про стягнення з неї коштів на користь позивача за страхування автомобіля є необґрунтованою, позивач в добровільному порядку без узгодження із нею укладав договір страхування, що не є обов`язковим, вона не є стороною цього договору, а тому не має обов`язку сплачувати половину цих витрат, як стверджує позивач в своїй позовній заяві. крім того відповідачка також повідомила, що сплачувала кошти на утримання майна, зокрема за сплату земельного податку та витрати за введення будинку в експлуатацію, ці обставини визнаються позивачем, оскільки після сплати відповідачкою на користь позивача частини коштів, він подав до суду заяву про зменшення позовних вимог. 
Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача половини грошових коштів за платіжною інструкцією № Р24А1546974084D7728 від 09.08.2023 року, слід зазначити, що зі змісту цієї платіжної інструкції неможливо встановити, за які саме послуги по договору № ЗГ-04/07-23, позивач сплатив грошові кошти в розмірі 17 050 грн. 00 коп., оскільки в графі «Призначення платежу» зазначено «Переказ власних коштів», з чого не можливо зробити висновок, що ці кошти спрямовувались позивачем саме на утримання майна. 
Таким чином, судом не встановлено фактичні обставини, покладені в основу позову, а саме сукупністю досліджених судом доказів не підтверджується факт наявності укладеного між сторонами відповідно до вимоги законодавства договору або існування інших правових чи фактичних підстав для виникнення у відповідачки грошового зобов`язання перед позивачем із визначених позовом обставин.
Під час розгляду справи встановлено, що позивач самостійно, в односторонньому порядку, на власний розсуд, без погодження із відповідачкою поніс передбачені позовом витрати, а в силу закону чи договору у відповідачки не виникало зобов`язання відшкодовувати такі витрати на його користь. Обгрунтування позову в цій частині є непереконливими, не ґрунтуються на законі, тому не можуть покладатись в основу судового рішення.
Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів порушення прав позивача, оскільки позивачем не подано належних і допустимих доказів, які б містили відомості про такі обставини. При цьому суд також враховує, що позивач неналежно виконав свої процесуальні обов`язки щодо доведення позовних вимог, шляхом подання письмових доказів не зміг створити передумови від всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи щодо обставин укладення і умов цивільно-правової угоди між сторонами, на підставі якої пред`явлено позов, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог.
Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час судового розгляду. 
Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний 
розсуд.
Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобов`язання сплатити визначених позовом коштів саме відповідачкою, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає. 
Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не довів позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 322, 360, 365, 369 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 322, 360, 526, 544 ЦК України, ст. 70 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити повністю.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко