Справа № 188/3167/25 
Провадження № 2/188/1378/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді: Місюри К.В.,
за участю секретаря: Бібібкової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_3 – приватний нотаріус Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом в якому просить встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_4 терміном в два місяці.
В обґрунтування позовних вимог вона вказала , що після смерті батька відкрилася спадщина , до складу якої входить житловий будинок , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер : 1223882500:06:001:1996 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд( присадибна ділянка).
Після смерті батька , вона та її мама не зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мама ОСОБА_5 . На даний час вона є єдиною спадкоємицею померлого. Її брат ОСОБА_2 згоден , щоб спадщину приймала тільки вона.
Після її звернення до нотаріуса, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії так як вона пропустила встановлений законодавством строк. В шестимісячний строк вона не зверталася до нотаріуса, так як вважала, що її мати прийняла спадщину та після смерті батьків вона перебувала в затяжній депресії . 
На підставі вищевказаного просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, терміном у два місяці.
Позивачка в судове засідання з`явилася, позов підтримала, просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлений.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши заяви, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається , що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 ( свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 ( свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ), які доводилися позивачці батьками згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 та свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4 відповідно до якого позивачка змінила прізвище. 
Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить із наступних положень закону. Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини , а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.
В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.
Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.
В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.
Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Натомість у судовому засіданні встановлено, що позивачка названих вище вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини не подавала до нотаріальної контори заяви, що підтверджується копією постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини ( ст. 1272 ЦК України).
В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.
Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У той же час, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок , що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.
Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин.
Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.
Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.
У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за законом йому слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за заповітом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину і в порядку спадкування за законом.
При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.
Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Виписане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.
Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.
Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка як спадкоємець першої черги не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна, щоб спадкувати , позивачка, у встановлений законом строк, повиннна була подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте вона цього не зробила.
Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивачка вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом.
ОСОБА_1 просить встановити їй додатковий строк строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_4 .
Причиною пропуску строку на прийняття спадщини вказує те, що вона була в затяжній депресії, переживала тяжкі часи і ці обставини не дозволили їй здійснити своє право.
Позивачці було достеменно відомо про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_4 , а згодом і її мами ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 і вона не оспорює цей факт. Строк на прийняття спадщини спадкоємцями сплив 24 липня 2025 року.
Подання заяви про відмову від спадщини є правом спадкоємця, а її відсутність не може підтверджувати або спростовувати наявність у спадкоємця волевиявлення щодо прийняття спадщини.
Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз"яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Обставини, на які посилається позивач, такими не є. Поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини позивачка не навела.
Обєктивних, непереборних, істотних труднощів у позивача для вчинення нею дій по поданню до будь-якої нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батьків не було.
Враховуючи викладене позивачці слід відмовити в задоволенні позову у визначенні додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1225, 1261,1268 ,1272 -1275 , 1296-1298 ЦК України , ст.ст. 57, 79, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України , суд, -
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа Дидюк В.В. – приватний нотаріус Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення. 
 Суддя 	  К. В. Місюра