ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"15" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4471/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д., 
за участю секретаря судового засідання Ніконової Д.І,.
розглянувши справу № 916/4471/25 в порядку загального позовного провадження
за позовом: Державного підприємства “Морський торговельний порт “Чорноморськ” /ЄДРПОУ 01125672, адреса – 68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 6/ 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Еко-Ресурс-Холдинг” /ЄДРПОУ 39322975, адреса – 68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 14а, офіс 216/
про стягнення 23 271 797,86 грн

за участі представників учасників справи:
від позивача: Чабан І.А. в порядку самопредставництва юридичної особи;
від відповідача: адвокат Яценко С.А. за ордером.

ВСТАНОВИВ:
05.11.2025 Державне підприємство “Морський торговельний порт “Чорноморськ” /ДП "МТП "Чорноморськ", позивач/ звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. №4596/25 від 10.11.2025/ до Товариства з обмеженою відповідальністю “Еко-Ресурс-Холдинг” /ТОВ “Еко-Ресурс-Холдинг”, відповідач/ про стягнення заборгованості в розмірі 23 271 797,86 грн за період з лютого 2019 року по лютий 2024 року, що складається з: загальної суми основного боргу – 12 733 211,25 грн, у т.ч. ПДВ, загальної суми 3% річних за рахунками – 1 611 859,56 грн, загальної суми інфляційного збільшення за рахунками – 7 067 462,52 грн, загальної суми подвійної облікової ставки НБУ за рахунками (пені) – 1 859 264,53 грн.
Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 15, 16, 509, 526, 530, 612, 625, 627, 629 Цивільного кодексу України.
Ухвалою суду від 10.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі № 916/4471/25. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання призначити на 03.12.2025 р. на 11:00.
26.11.2025 судом від ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» отримано заяву /вх.№37665/25 від 26.11.2025/, в якій відповідач просив залишити позовну заяву без руху, продовжити відповідачу строк на подання відзиву та забезпечити представнику відповідача можливість участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів – через систему ВКЗ ЄСІТС.
01.12.2025 судом від ДП «МТП «Чорноморськ» отримано заперечення на клопотання (заяву) /вх.№38284/25 від 01.12.2025/, в якому позивач просить відмовити у задоволенні заяви відповідача та проводити підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 03.12.2025 задоволено клопотання відповідача про участь представника в судових засіданнях в режимі відеоконференції. 
03.12.2025 о 11:00 год підготовче засідання у справі № 916/4471/25 не відбулося у зв`язку із технічними проблемами з доступом до сервісу відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ). 
Ухвалою суду від 03.12.2026 призначено підготовче засідання по справі № 916/4471/25 на 13.01.2026 р. на 10:00, про що повідомлено сторони.
08.12.2025 судом від позивача отримано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи /вх.№39131/25 від 08.12.2025/.
22.12.2025 судом від ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» отримано відзив на позовну заяву /вх.№40887/25 від 22.12.2025/, в якому відповідач просить поновити строк на подання відзиву з долученими до нього доказами, у задоволенні позову ДП «МТП «Чорноморськ» відмовити та за наслідком розгляду справи розподілити судові витрати.
07.01.2026 судом отримано заяву відповідача /вх.№440/26 від 07.01.2026/ про участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
08.01.2026 судом від позивача отримано клопотання /вх.№520/26 від 08.01.2026/, в якому ДП «МТП «Чорноморськ» просить повторно долучити до матеріалів справи платіжні доручення належної якості.
11.01.2026 судом від позивача отримано відповідь на відзив /вх.№948/26 від 11.01.2026/.
В підготовчому засіданні 13.01.2026 представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення судового засідання задля надання до суду письмових заперечень на відповідь на відзив від 13.01.2025, в зв`язку з чим суд оголосив протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні та призначив розгляд справи на 04.02.2025 на 12:30. 
02.02.2026 судом від відповідача отримано заперечення на відповідь на відзив /вх.№3870/26 від 02.02.2026/.
В підготовчому судовому засіданні 04.02.2026 судом проголошено протокольну ухвалу в порядку ст. 2 ГПК України про розгляд справи протягом розумного строку та протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 18.03.2026 о 11:30.
В підготовчому засіданні 18.03.2026 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14.04.2026 на 12:20.
В судовому засіданні 14.04.2026 судом задоволено усне клопотання представника позивача про відкладення судового засідання. Судом також оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні та призначено розгляд справи на 24.04.2026 на 11:00.
В судовому засіданні 24.04.2026 судом залишено на розгляді клопотання про закриття провадження (в частині) від 14.04.2026 р. (вх. №12689/26) та зазначено, що дане клопотання буде розглянуте під час розгляду справи по суті. Також судом оголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні на стадії дослідження доказів до 01.05.2026 о 12:00.
В судовому засіданні 01.05.2026 судом задоволено усне клопотання позивача про відкладення судового засідання та оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні на стадії заключних слів та призначено розгляд справи на 15.05.2026 на 12:50.
В судовому засіданні 15.05.2026 представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, які просила їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовної заяви.
В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство “Морський торговельний порт “Чорноморськ” посилається на те, що 31.07.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та ТОВ "Еко-Ресур-Холдинг" укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності. Орендовано майно загальною площею 20 020,10 кв. м, за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 72, 73, що обліковується на балансі ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ". 
На виконання п.5.15 договору оренди, 17.08.2017 між ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" та ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг" було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 17/177-о/д, відповідно до якого ДП "МТП "Чорноморськ" виконує обслуговування та експлуатацію державного нерухомого майна, а саме: частину нежитлових приміщень адміністративно-побутової будівлі (інв. № 4081, реєстровий № 01125672.2РАЯИЮК0726), площею 738,20 кв.м.; будівлю складу № 24 (інв. № 4083, реєстровий № 01125672.2РАЯИЮК0728) з рампою та навісом площею 11549,70 кв.м.; мостіння, що прилягає до складу №24, площею 7732,00 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 72, 73, що обліковується на балансі ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", а орендар відшкодовує витрати Балансоутримувача на обслуговування та експлуатацію майна.
01.03.2024 сторонами Договору про відшкодування укладено Угоду №1/24/12-д/нд до Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 №17/177-о/д, згідно з якою Сторони дійшли до згоди розірвати Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 р. №17/177-о/д. Балансоутримувачем нараховано до сплати Орендарем суму плати з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг, загальна сума якої складає – 13 172 682,99 грн. Тобто сторонами зафіксовано розмір заборгованості ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг», яка виникла у період дії даного Договору.
Крім того, відповідно до п. 4 Угоди №1/24/12-д/нд Сторонами погоджено, що дострокове розірвання Договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 №17/177-о/д не звільняє Сторони від відповідальності за порушення умов Договору під час його дії.
Позивач зазначає, що експлуатаційні витрати – це регулярні витрати, пов`язані з утриманням та управлінням комерційною нерухомістю, які орендар сплачує додатково до базової орендної плати. Ці платежі охоплюють широкий спектр витрат, необхідних для забезпечення належного функціонування будівлі та комфортного перебування в ній орендарів. Сторонами Договору погоджено механізм відшкодування експлуатаційних витрат, які сформовані на підставі калькуляції щодо кожного об`єкту нерухомого майна. При цьому, вартість експлуатаційних витрат включала понесені витрати на ремонт у 2017 році.
За результатами наданих послуг на підставі Договору про відшкодування ДП «МТП «Чорноморськ» було направлено ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» для здійснення оплати рахунки та Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за відповідні періоди, за допомогою програми « 1С:Підприємство» та засобами поштового зв`язку. В подальшому ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» сплатило Підприємству суму грошових коштів у розмірі 439 471,74 грн згідно з платіжною інструкцією від 21.05.2024 №ЦБ 000001469 з призначенням платежу – за відшкодування витрат балансоутримувача за Дог №17/177-о/д, угода №24/12-д/нд, що свідчить про часткове виконання умов Договору, що зарахована на оплату рахунків: №Пр/2007 від 28.02.2019, №Пр/3087 від 31.03.2019 та на часткову оплату рахунку №Пр4464 від 30.04.2019 у сумі 33 487,16 грн, залишок по оплаті цього рахунку становить 169 505,13 грн.
Таким чином, станом на день подання позовної заяви на рахунок ДП «МТП «Чорноморськ» не надходила повна оплата вищевказаних рахунків, а також відповідач не повернув підписаних екземплярів актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), а тому з урахуванням часткової оплати від 21.05.2024 залишок основної заборгованості відповідача перед позивачем становить 12 733 211,25 грн. 
Крім того, позивач зазначає, що ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» не надав до ДП «МТП «Чорноморськ» жодних заперечень та зауважень з приводу наданих послуг. Також підтвердженням того, що ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» прийняло послуги за Договором про відшкодування є здійснення часткової оплати виставлених рахунків, а також визнання наявної заборгованості в Угоді №1/24/12-д/нд.
Оскільки ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» не виконало свого обов`язку за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 №17/177-о/д , що полягав у вчасній сплаті рахунків, дана заборгованість також зафіксована в Угоді №1/24/12-д/нд, яка була погоджена та підписана Сторонами, позивач стверджує про наявні правові підстави вимагати сплати поряд з основною заборгованістю, також і штрафні санкції /пеню/ відповідно до умов Договору про відшкодування та ст. 625 ЦК України. 
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки: 
1. Позивач не здійснював будь-які дії пов`язані з обслуговуванням та утриманням орендованих приміщень, що є передумовою для виникнення обов`язку відповідача зі здійснення відшкодування експлуатаційних витрат, а докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Сума заборгованості в цій частині (понад 85% заявленого до стягнення основного боргу) не підтверджена доказами за спірний період і розрахована позивачем за орієнтовними даними калькуляції 2017 року, які, очевидно, втратили будь-яку актуальність. 
2. Заявлена позивачем заборгованість відповідача у частині відшкодування вартості наданих йому комунальних послуг, не підтверджується матеріалами справи або є сплаченою та не врахованою позивачем.
3. Відповідач ніколи не визнавав заявлену до стягнення заборгованість. В угоді про розірвання Договору про відшкодування витрат сторони лише зафіксували суми, які «Балансоутримувачем нараховано до сплати Орендарем», які не корелюються ані з відомостями бухгалтерського обліку відповідача, ані є підтвердженими. Укладення угоди про розірвання Договору про відшкодування витрат було передумовою для укладення Договору про відшкодування земельного податку – єдині зобов`язання, які визнавались відповідачем в частині експлуатації орендованого майна, і були виконані за весь період дії з початку оренди.
Відповідач звертає увагу на те, що здійснивши аналіз наданих позивачем розрахунків, відповідач доходить висновку, що понад 85% заявленого до стягнення основного боргу, на який також було нараховано 3% річні, інфляційні витрати та пеня, припадає на відшкодування експлуатаційних витрат. Так, до кожного наданого позивачем рахунку, що, як стверджується, не був оплачений відповідачем, було включено «відшкодування експлуатаційних витрат», сума яких завжди становить однакову суму: 202 992,29 грн (з квітня 2022 зменшилася до 202 980,31 грн унаслідок зменшення площі нарахування). Відповідач заперечує проти стягнення усіх нарахованих сум у якості «відшкодування експлуатаційних витрат», оскільки такі витрати позивачем не здійснювалися, а докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Так, варто зауважити, що уклавши Договір про відшкодування витрат, позивач узяв на себе зобов`язання: виконувати весь комплекс робіт, пов`язаний з обслуговуванням та утриманням Приміщення, у тому числі Орендарю і його співробітникам, згідно з вимогами чинного законодавства України (п. 2.1.1 договору); надавати Орендарю комунальні послуги за діючими розцінками і тарифами (п. 2.1.2 договору). При цьому відповідач зобов`язався «вносити плату на рахунок Балансоутримувача за обслуговування території та утримання Приміщень згідно калькуляцій» (п. 2.2.3 договору), а п. 4.1 договору була визначена «ціна договору згідно калькуляцій»: сумарно 62,47 грн за квадратний метр. П. 4.2 договору сторони врегулювали, що «Сума договору є орієнтовною і залежить від обсягу спожитих послуг […]».
Фактично додатками до Договору про відшкодування витрат виступили калькуляції вартості відшкодування витрат нерухомого майна, що перебуває в оренді Відповідача, станом на 2017 рік із обґрунтуванням вартості витрат утримання будівель з розрахунку на квадратний метр. Аналіз вищевикладеного указує на те, що Договір про відшкодування витрат має компенсаційний характер, згідно з яким Відповідач має сплачувати лише за ті послуги, які були фактично надані з розрахунку їх вартості, закріпленої у калькуляціях. При цьому перегляд калькуляції здійснюється згідно з Методикою розрахунку експлуатаційних витрат на утримання та обслуговування нежитлових приміщень будівель, які передаються в оренду і знаходяться на балансі ДП «ІМТП» від 25.06.2012, що була долучена Позивачем до позовної заяви.
Позивач прагне стягнути експлуатаційні витрати на основі даних калькуляцій. При цьому Позивач надав докази понесення експлуатаційних витрат виключно за 2017 рік, однак такі докази є неналежними, адже не підтверджують жодних фактів та обставин надання експлуатаційних послуг у спірний період, тобто за період, починаючи з лютого 2019 року. Так, калькуляція була здійснена за перші півроку 2017 року, тобто до укладення договору оренди майна відповідачем, і до цього моменту Позивачем очевидно неслись витрати на обслуговування майна, яке перебувало у його фактичному володінні. Логіка Позивача у спірних правовідносинах зводиться до того, що витрати, які раніше ніс сам Позивач, користуючись майном, після його передачі в оренду покладаються на орендаря в такому ж розмірі, що не має нічого спільного з компенсаційним характером Договору про відшкодування витрат. При цьому слід зазначити, що відповідно до Методики розрахунку експлуатаційних витрат на утримання та обслуговування нежитлових приміщень будівель, які передаються в оренду і знаходяться на балансі ДП «ІМТП» від 25.06.2012, п. 4.2, вартість експлуатаційних послуг переглядається наприкінці кожного року. І очевидно, шо у разі перегляду таких витрат в 2018 році і в подальших періодах, калькуляція була б нульовою.
Більше того, обставина відсутності споживання Відповідачем експлуатаційних послуг за 2018 рік уже досліджувалася судами і в рішенні Господарського суду Одеської області від 24.12.2021 у справі № 916/770/19 і була визнана не доведеною. Таким чином, Позивач не довів як факту надання Відповідачу експлуатаційних послуг у 2018 році, так і за спірний період. Відповідач заперечує факт того, що в межах спірного періоду ним сплачувалися Позивачу відшкодування вартості експлуатаційних витрат, що вказується в розрахунку заборгованості та є помилкою в силу невірного розподілу сплачених Відповідачем сум за комунальні послуги. Так, у наданому Позивачем розрахунку зазначено, що рахунки № 2007 від 28.02.2019, № 3087 від 31.03.2019 та № 4 464 від 30.04.2019, якими виставлені до сплати виключно експлуатаційні витрати, були сплачені Відповідачем 21.05.2024. Наведене не відповідає дійсності, оскільки 21.05.2024 Відповідач сплатив прострочену заборгованість за комунальні витрати за період березень 2021 - вересень 2022 років, які Позивачем були протиправно зараховані як експлуатаційні, про що буде зазначено далі (див. п. 2.2 відзиву). Окрім того, Відповідач 25.10.2019 звертався до Позивача із листом за вих. № 181, у якому просив припинити нарахування експлуатаційних витрат, оскільки вони несуться самим Відповідачем (копії листа та доказів їх відправлення додаються). Також слід зауважити, що як у спірний період, так і поза ним, Відповідач сам ніс експлуатаційні витрати, зокрема, й так званим, господарським методом (за рахунок найманих працівників), як то охорона, прибирання та інше.
Відповідач стверджує, що у нього не виникає обов`язку з компенсації витрат Балансоутримувачу, які: 1) орендар сам зобов`язаний нести в процесі використання майна; 2) фактично не були понесені Балансоутримувачем.
Також відповідач вказує, що спірний період, за який позивач прагне стягнути кошти, складається з 58 місяців, із яких за 40 місяців позивач указав заборгованість, що охоплюється виключно розміром несплачених відповідачем сум відшкодування експлуатаційних витрат. Це місяці з лютого 2019 по березень 2020 року, вересень-жовтень 2020 року, лютий 2021 року та квітень 2022-лютий 2024 року. Ці витрати, а також будь-які нарахування на них не підлягають стягненню, оскільки є безпідставні. У решті місяців структура заборгованості включає також комунальні витрати, з необхідністю сплати яких відповідач, як правило, також не погоджується як з необґрунтовано нарахованими. Наразі відповідач визнає лише 193 965,26 грн заборгованості з відшкодування вартості комунальних послуг, яка буде сплачена в найближчий час, про що відповідач негайно повідомить суд.
Разом із тим Відповідач вважає арифметично правильним нарахування таких комунальних послуг у відповідних актах наданих послуг, проте зазначає про їх сплату (в березні 2022 року – часткова сплата) платежем від 21.05.2024 у сумі 439 471,74 грн, які Позивач безпідставно зарахував у якості сплати за відшкодування вартості експлуатаційних витрат за лютий-квітень 2019 року, про що Відповідач дізнався, ознайомившись із позовною заявою. Відповідач повідомляє суд, що для виправлення зазначеної помилки 17.12.2025 звернувся до Позивача електронною поштою із заявою за вих. № 256-01 щодо коригування відомостей бухгалтерського обліку, однак відповіді поки що не отримав (копії заяви і доказів відправлення додаються). Також Відповідач заявляє, що в зазначеній заяві була допущена описка, а саме указано, що 9 416,23 грн були сплачені за серпень 2022, тоді як насправді вони були сплачені за вересень 2022. Така помилка має технічний характер та має бути очевидною для Позивача, адже 9 416,23 грн відшкодування витрат комунальних послуг виставлялися ним окремим рахунком саме за вересень 2022 року, тоді як за серпень 2022 року не було ні окремого рахунку, ні узагалі виставлено до сплати відшкодування вартості комунальних витрат.
Відповідач наголошує на тому, що в п. 3 угоди йдеться лише про суму, яку «Балансоутримувачем нараховано до сплати», а не про те, що сторони домовилися зафіксувати певну суму боргу. Зазначена конструкція стала компромісом між сторонами, оскільки позивач не бажав розривати Договір про відшкодування, не зазначаючи про борг відповідача, а останній не бажав його визнавати в силу необґрунтованості. Сторони тривалий час не могли врегулювати питання компенсації земельного податку, який підлягав сплаті Балансоутримувачем як користувачем земельної ділянки, в тому числі й у зв`язку з тим, що Договором оренди державного майна передбачалось його окремий облік та компенсацію, а позивачем такі витрати також включались у калькуляцію з компенсації витрат Балансоутримувача. Компромісом стало розірвання Договору про відшкодування витрат Балансоутримувача, який таких витрат не ніс, та укладення окремого Договору про відшкодування земельного податку, за яким Орендар компенсував відповідні витрати за весь попередній період. При цьому слід також зазначити, що як до укладення угоди від 01.03.2024, так і після неї, відповідач завжди заперечував проти сплати експлуатаційних витрат, що підтверджується наступним: 
1. Між Позивачем та Відповідачем існував спір про стягнення експлуатаційних витрат за період з лютого 2018 по січень 2019 років (справа № 916/770/19), у якій відповідач категорично заперечував проти обов`язку з їх сплати. 
2. Відповідач 25.10.2019 звертався до позивача із листом за вих. № 181, у якому просив припинити нарахування експлуатаційних витрат, оскільки вони відшкодовуються самим відповідачем.
3. Усі платежі як до укладення угоди від 01.03.2024, так і після неї здійснювалися у сумі, що не включала будь-які експлуатаційні витрати (див. таблиці № 1,2, що додаються);
4. Платіжні документи (копії додаються), як правило, містили вказівку про сплату комунальних послуг або їх видів, а не експлуатаційних витрат.
У відповіді на відзив позивач звертає увагу на те, що відсутність заперечень щодо отримання послуг, фактичне користування орендованими приміщеннями, укладання Угоди від 01.03.2024 року №1/24/12-д/нд до Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 №17/177-о/д з фіксованою сумою заборгованості та здійснення після її укладання часткової оплати з посиланням на неї – повністю спростовує доводи відповідача щодо відсутності наявної заборгованості.
Позивач зауважує, що відповідно до умов Договору до витрат на утримання орендованого майна (крім орендної плати) включаються експлуатаційні витрати та комунальні послуги, які орендар відшкодовує орендодавцю, зазвичай пропорційно площі, згідно з умовами договору; це покриває технічне обслуговування будівлі, прибирання, охорону, вивіз сміття, а також спожиті орендарем світло, воду, опалення. При цьому вартість експлуатаційних витрат включала вже понесені витрати на ремонт об`єкту оренди у 2017 році та розподілена на весь період дії Договору. Тому сума експлуатаційних витрат зафіксована у п. 4.1. Договору та розраховується пропорційно до зайнятої площі. Тобто, сторонами Договору погоджено вартість витрат на утримання орендованого майна та комунальні послуги, а тому Орендар зобов`язаний відшкодовувати орендодавцю ці витрати.
Позивач зазначає, що до позовної заяви ним додано підтверджуючі документи, а саме:
- документи, що підтверджують вартість відшкодування експлуатаційних витрат з утримання адміністративно-побутової будівлі 4-го терміналу ІМТП у 2017 році, з утримання виробничих ділянок на 4-му терміналі на 2017 рік, що входили до калькуляції;
- документи, що підтверджують фактично понесені витрати позивача на оплату комунальних послуг – договори ДП «МТП «Чорноморськ» з третіми особами та доказами оплати отриманих послуг.
Позивач наголошує, що з відзиву вбачається, що відповідач визнає позов в частині надання йому комунальних послуг, а також повідомляє про майбутнє здійснення їх оплати. Доводи відповідача, викладені у відзиві, грунтуються на вибірковому тлумаченні доказів та фактично зводяться до заперечення очевидних обставин, що підтверджені належними доказами. В свою чергу, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували належне виконання умов Договору №17/177-о/д, оскільки частина наданих договорів замовлення взагалі не має відношення до орендованого майна, а договори з водопостачання укладені за інший період, за який позивач не нараховував відповідачу дану послугу. Крім того, надані відповідачем договори не підтверджують фактичне отримання послуг, оскільки до них не додано актів виконаних робіт та доказів оплати послуг.
Позивач також звертає увагу на додану до відзиву платіжну інструкцію від 21.05.2024 №1108 з призначенням платежу: відшкодування витрат балансоутримувача зг Дог №17/177-о/д, Угода №24/12-д/нд в т.ч. ПДВ 20% 73245,29 грн. Отже, відповідач надав до суду доказ, що підтверджує вірне зарахування коштів Підприємством. Тобто, дана оплата відповідача здійснена на виключено виконання умов Договору №17/177-о/д, угоди №1/24/12-д/нд та не є виключно оплатою заборгованості за спожиті комунальні послуги.
У запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначає, що загальноприйняте розуміння вжитих слів у формулюванні «Балансоутримувачем [позивачем] нараховано до сплати» не вказує на те, що відповідач, тобто орендар, погоджується з розміром нарахування чи бере на себе зобов`язання зі сплати. Більше того, у Договорі про відшкодування витрат, який був розірваний угодою від 01.03.2024, для використання зобов`язань відповідача (орендаря) прямо використовуються чіткі формулювання, так як «орендар зобов`язується» (п. 2.2.). Відповідно, якби в угоді від 01.03.2024 сторони вирішили покласти на відповідача обов`язок зі сплати 13 172 682,99 грн, то вони б вжили подібне формулювання. Зрештою запропоноване позивачем тлумачення очевидно не узгоджується з намірами відповідача, який з 2017 року послідовно заперечував проти сплати експлуатаційних витрат, що підтверджується наступним: 
1. Між позивачем та відповідачем існував спір про стягнення експлуатаційних витрат за період з лютого 2018 по січень 2019 років (справа № 916/770/19), у якій відповідач категорично заперечував проти обов`язку з їх сплати. 
2. Відповідач 25.10.2019 звертався до позивача із листом за вих. № 181, у якому просив припинити нарахування експлуатаційних витрат, оскільки вони несуться самим відповідачем (копії листа та доказів їх відправлення додані до відзиву). 
3. Усі платежі як до укладення угоди від 01.03.2024, так і після неї здійснювалися у сумі, що не включала будь-які експлуатаційні витрати (див. додані до відзиву таблиці № 1,2). 
4. Платіжні документи (копії додані до відзиву), як правило, містили вказівку про сплату комунальних послуг або їх видів, а не експлуатаційних витрат.
При цьому відповідач наголошує на тому, що станом на дату укладення угоди від 01.03.2024 у справі № 916/770/19 уже було ухвалене остаточне судове рішення, яким позивачу було відмовлено в стягненні експлуатаційних витрат за цим же Договором про відшкодування витрат за період з лютого 2018 по січень 2019 років. В постанові від 01.06.2021 у вказаній справі Верховним Судом уже було сформовано висновок, що: «за умови укладення сторонами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, орендар має відшкодувати балансоутримувачу суми фактичних витрат, які поніс останній у зв`язку з обслуговуванням та утриманням орендованого майна. Тягар доведення відповідності понесених балансоутримувачем фактичних витрат, необхідних для виконання договору, покладається на балансоутримувача». 
Відповідач наголошує на тому, що Верховний Суд прямо відкинув нарахування позивачем однакових сум відшкодування експлуатаційних витрат без прив`язки обсягу їх споживання, зауваживши, що: « 21. Суди першої та апеляційної інстанцій не надали жодної оцінки доводам відповідача про те, що сума, яка підлягає сплаті, зазначена в наданих позивачем актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунках, є фіксованою та незмінною - 202 992,29 грн, що фактично не відповідає умовам пункту 4.2 договору, та як наслідок, суперечить положенням статей 629, 904 ЦК України». За таких умов відповідачу не було жодного сенсу погоджуватися на сплату експлуатаційних витрат, виходячи лише з калькуляцій позивача та за відсутності фактів їх надання. 
Щодо посилання позивача на те, що визнання відповідачем боргу підтверджується наданою до відзиву платіжної інструкцією від 21.05.2024 № 1108 з призначенням платежу: «відшкодування витрат балансоутримувача зг Дог № 17/177-о/д, Угода № 24/12-д/нд в т.ч. ПДВ 20% 73245,29 грн», то зазначене твердження є маніпулятивним. Відповідач, здійснюючи платіж від 21.05.2024, погашав свою заборгованість перед позивачем за комунальні послуги за декілька місяців 2022 року , коли платежі не здійснювалися через повномасштабне вторгнення російської федерації. Відповідач діяв добросовісно і сплатив витрати за спожиті комунальні послуги попри розірвання Договору про відшкодування витрат, що жодним чином не свідчить про визнання решти безпідставних нарахувань.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши представників учасників справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 31.07.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (орендодавцем) та ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг" (орендарем) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 17/173-о/д, відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: частину нежитлових приміщень адміністративно-побутової будівлі (інв. № 4081, реєстровий № 1125672.2.РАЯИЮК0726) та будівлю складу № 24 (інв. № 4083, реєстровий № 1125672.2.РАЯИЮК0728) з рампою та навісом, відкритий майданчик (мостіння), що прилягає до складу № 4, загальною площею 20 020,10 кв. м, розташованого за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 72, 73, що обліковується на балансі ДП "МТП "Чорноморськ" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена станом на 31.01.2017, та становить 71 786 325,00 грн.
Майно передане в оренду з метою розміщення вантажно-складського комплексу.
За умовами зазначеного договору оренди:
- орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна (пункт 2.1);
- акт приймання-передавання підписується сторонами не пізніше 2 (двох) робочих днів після отримання авансового платежу орендної плати за 12 місяців (13 848 000,00 грн), який вноситься протягом 5 банківських днів після підписання договору оренди (пункт 2.1.1);
- орендар зобов`язується забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки (пункт 5.8); своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна (пункт 5.11); здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна;
- цей договір укладено строком на 15 років, що діє з 31.07.2017 до 31.07.2032 включно (пункт 10.1).
Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю. Компенсація витрат зі сплати податку на землю здійснюється орендарем відповідно до вимог чинного законодавства (пункт 5.15 Договору оренди).
Орендоване державне нерухоме майно, що обліковується на балансі ДП "МТП "Чорноморськ", було передане ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг" від орендодавця за актом приймання-передавання від 07.08.2017, підписаним сторонами та балансоутримувачем.
17.08.2017 між ДП "МТП "Чорноморськ" (балансоутримувачем) та ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг" (орендарем) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 17/177-о/д, відповідно до умов якого:
- балансоутримувач виконує обслуговування та експлуатацію державного нерухомого майна, а саме: частину нежитлових приміщень адміністративно-побутової будівлі (інв. №4081, реєстровий № 01125672.2РАЯИЮК0726), площею 738,20 кв. м; будівлю складу № 24 (інв. № 4083, реєстровий № 01125672.2РАЯИЮК0728) з рампою та навісом площею 11549,70 кв. м; мостіння, що прилягає до складу № 24, площею 7732,00 кв. м, за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 72, 73, що обліковується на балансі ДП "МТП "Чорноморськ", а орендар відшкодовує витрати балансоутримувача на обслуговування та експлуатацію майна (пункт 1.1);
- балансоутримувач зобов`язався забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням приміщення, у тому числі орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства України, надання орендарю комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами, а орендар, у свою чергу, зобов`язався, зокрема, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок балансоутримувача за обслуговування території та утримання приміщень згідно калькуляцій. Розмір зазначених витрат та послуг може бути переглянуто балансоутримувачем в односторонньому порядку. Додаткова угода при цьому не укладається (пункти 2.1.1, 2.1.2, 2.2.3);
- ціна договору згідно з калькуляцією (пункт 4.1): 49,90 грн (вартість відшкодування експлуатаційних витрат на утримання 1 кв. м адміністративно-побутової будівлі у місяць); 3,37 грн (вартість утримання 1 кв. м мостіння у місяць); 9,20 грн (вартість відшкодування експлуатаційних витрат на утримання 1 кв. м будівлі складу № 24 з рампою та навісом у місяць. Розрахунок вартості за водопостачання, водовідведення та споживання електроенергії визначається за діючими у балансоутримувача тарифами на час спожитих послуг;
- сума договору є орієнтовною (розрахунковою) та залежить від обсягу спожитих послуг, у т. ч. визначених за приладами обліку та розміром діючих тарифів (пункт 4.2);
- договір набуває чинності від дня його укладання сторонами та діє протягом строку дії договору оренди нерухомого майна від 31.07.2017, а саме до 31.07.2032. Сторони досягли згоди, що умови договору відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 31.07.2017, тобто з дати укладання договору оренди нерухомого майна від 31.07.2017 (пункт 7.1);
- зміни або доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткових угод (пункт 7.2).
У матеріалах справи також наявні калькуляції визначених у пункті 4.1 договору про відшкодування витрат балансоутримувача сум, які затверджені 17.08.2017 заступником директора ДП "МТП "Чорноморськ".
01.03.2024 між ДП «МТП «Чорноморськ» та ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» у зв`язку з тим, що Орендарем укладено прямі Договори на надання Орендарю комунальних послуг з власниками/постачальниками таких послуг, Сторони узгодили наступні дії щодо зобов`язань Сторін за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 17 08 2017р. №17/177-о/д та уклали Угоду №1/24/12-д/нд до Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 17.08.2017р. №17/177-о/д.
Згідно з п. 1 Угоди №1/24/12-д/нд від 01.03.2024 Сторони дійшли згоди розірвати Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 17.08.2017р. №17/177-о/д.
На момент розірвання Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 17.08.2017р. №17/177-о/д Балансоутримувачем нараховано до сплати Орендарем суму плати з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг, загальна сума якої складає – 13 172 682,99 грн (тринадцять мільйонів сто сімдесят дві тисячі шістсот вісімдесят дві гривні 99 коп.) (п.3 Угоди).
Дострокове розірвання Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 17.08.2017р. №17/177-о/д не звільняє Сторони від відповідальності за порушення умов Договору під час його дії (п.4 Угоди).
Судом встановлено, що у березні 2019 року Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі - ДП "МТП "Чорноморськ") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Ресурс-Холдинг" (далі - ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг") про стягнення 3 194 775,53 грн, з яких: 2 638 899,77 грн основного боргу, 377 309,82 грн пені, 45 931,88 грн 3 % річних та 132 634,06 грн втрат від інфляції, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 № 17/177-о/д.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору не оплатив надані йому комунальні послуги та виконані роботи з обслуговування та утримання орендованих приміщень у період з січня 2018 року по січень 2019 року включно.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.03.2020, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2021, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг" на користь ДП "МТП "Чорноморськ" основну заборгованість у сумі 2 015 119,34 грн, пеню у сумі 301 422,78 грн, інфляційні нарахування у сумі 120 348,99 грн, 3 % річних у сумі 34 348,34 грн. У решті позовних вимог відмовлено.
Судові рішення в частині часткового задоволення позову мотивовані тим, що в порушення вимог чинного законодавства та умов договору відповідач не надав суду належних доказів про виконання в повному обсязі своїх зобов`язань щодо відшкодування позивачеві вартості витрат на утримання орендованого нерухомого майна та наданих комунальних послуг у встановлений строк, отже, наявний борг, а також пеня, проценти річних та втрати від інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають стягненню на користь позивача.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01.06.2021 (Чумак Ю. Я. - головуючий суддя, судді Дроботова Т.Б., Багай Н.О.) касаційну скаргу ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг" задоволено частково, рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 у справі № 916/770/19 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
Скасовуючи попередні судові рішення і направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив таке:
- за своєю правовою природою укладений між сторонами договір має ознаки договору про безоплатне надання послуг, в той же час, враховуючи положення статті 904 ЦК України, замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору; тягар доведення відповідності понесених витрат, необхідних для виконання договору, лежить на виконавцеві;
- суди першої та апеляційної інстанцій не надали жодної оцінки доводам відповідача про те, що сума, яка підлягає сплаті, зазначена в наданих позивачем актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунках, є фіксованою та незмінною - 202 992,29 грн, що фактично не відповідає умовам пункту 4.2 договору, та, як наслідок, суперечить положенням статей 629, 904 ЦК України;
- за відсутності у матеріалах справи доказів про понесені витрати та обсяг спожитих послуг є передчасними висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог;
- необхідним є дослідження питання про фактичне використання підприємством орендованого товариством державного нерухомого майна з урахуванням укладання між позивачем, відповідачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області 29.11.2017 трьохсторонньої угоди про співробітництво; дослідження такого питання безпосередньо впливає на обсяг фактично понесених витрат і спожитих послуг, оскільки за угодою товариство звільнялося від здійснення відшкодування витрат позивачу на утримання офісних приміщень до моменту їхнього фактичного звільнення;
- суди попередніх інстанції не застосували стандарт доказування "вірогідності доказів", зокрема щодо факту недоведеності фактично понесених витрат і спожитих послуг;
- з урахуванням системного аналізу змісту статей 629, 904 ЦК України, норми права у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: за умови укладення сторонами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, орендар має відшкодувати балансоутримувачу суми фактичних витрат, які поніс останній у зв`язку з обслуговуванням та утриманням орендованого майна. Тягар доведення відповідності понесених балансоутримувачем фактичних витрат, необхідних для виконання договору, покладається на балансоутримувача.
За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Одеської області від 24.12.2021 у справі № 916/770/19 (суддя Щавинська Ю. М.), залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 (Поліщук Л.В. - головуючий суддя, судді Аленін О.Ю., Таран С.В.), у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, аргументовані тим, що кожного місяця позивачем виставлялись відповідачу рахунки з фіксованою сумою у розмірі 202 992,29 грн, що фактично не відповідає умовам пункту 4.2 договору, яким визначено, що вартість відшкодування експлуатаційних витрат є орієнтовною (розрахунковою) та залежить від обсягу спожитих послуг, у тому числі визначених за приладами обліку та діючих тарифів, та, як наслідок, суперечить положенням статей 629, 904 ЦК України. Матеріали справи не містять та позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено понесення ДП "МТП "Чорноморськ" витрат, суми яких зазначені у рахунках та фактично заявлені до стягнення, які можуть бути підтверджені за допомогою первинних документів бухгалтерського обліку, які в матеріалах справи відсутні.
Надані позивачем на підтвердження виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням орендованих відповідачем приміщень договори, за відсутності доказів, що підтверджують вартість та обсяг наданих за такими договорами послуг, а також доказів пропорційного розподілення таких послуг, в тому числі щодо орендованого майна, не можуть свідчити про надання позивачем та спожиття відповідачем будь-яких послуг за такими договорами.
Фактично усі надані позивачем документи спрямовані на підтвердження означених у калькуляції сум, та жодним чином не доводять витрати, що були зроблені балансоутримувачем з моменту укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача. Жодним чином не підтверджені позивачем також ті витрати, які мають бути розраховані за показниками лічильників, як передбачено у пункті 4.2 договору.
Позивачем не доведено обставини звільнення ним орендованих відповідачем приміщень, про що зазначено у постанові Верховного Суду, тоді як відповідачем на підтвердження обставини незвільнення балансоутримувачем орендованого ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг" майна надано суду адресовані ДП "МТП "Чорноморськ" листи від 09.10.2017, 17.01.2018, 13.02.2018, 20.07.2018, 27.09.2018 щодо звільнення приміщення та прилеглої території, а також акти комісійного обстеження нежитлових приміщень.
Постановою Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 01 листопада 2022 року у справі № 916/770/19 рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 у справі № 916/770/19 залишено без змін.
При цьому Верховний Суд, зокрема, зазначив, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходили, з того, що матеріали справи не містять та позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено понесення ДП "МТП "Чорноморськ" витрат, суми яких зазначені у рахунках та фактично заявлені до стягнення, які можуть бути підтверджені за допомогою первинних документів бухгалтерського обліку, які в матеріалах справи відсутні. Із наведеного слідує, що саме позивачем не доведено обґрунтованість обсягу заявлених позовних вимог.
Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №17/177-о/д в розмірі 23 271 797,86 грн, що складається з: загальної суми основного боргу – 12 733 211,25 грн, у т. ч. ПДВ, загальної суми 3% річних за рахунками – 1 611 859,56 грн, загальної суми інфляційного збільшення за рахунками – 7 067 462,52 грн, загальної суми подвійної облікової ставки НБУ за рахунками (пеня) – 1 859 264,53 грн.
Розрахунок заборгованості та штрафних санкцій наведений позивачем у позовній заяві та охоплює період з 28.02.2019 по 29.02.2024.
Разом з тим, в ході судового розгляду справи позивачем подано до суду заяву про закриття провадження в частині позовних вимог - стягнення заборгованості з компенсації витрат на комунальні послуги у сумі 193 965,26 грн за період з травня 2020 року по вересень 2022 року.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Суд зазначає, що зміст положень договору, укладеного між позивачем і відповідачем, передбачає відшкодування орендарем суми експлуатаційних витрат, які поніс балансоутримувач у зв`язку з обслуговуванням та утриманням майна. Оскільки плата за саму діяльність балансоутримувача умовами договору не передбачена, то за своєю правовою природою зазначений договір має ознаки договору про безоплатне надання послуг, про що було зазначено судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи №916/770/19.
Згідно із статтею 904 Цивільного кодексу України за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Обов`язок відшкодувати виконавцеві всі фактичні витрати, необхідні для виконання договору про безоплатне надання послуг, ґрунтується на презумпції відплатності договорів про надання послуг.
Під фактичними витратами слід розуміти грошові витрати або використання власних матеріалів і предметів виконавця з повним чи частковим їх споживанням, що здійснюються виконавцем для належного надання послуги. Тягар доведення відповідності понесених витрат, необхідних для виконання договору, лежить на виконавцеві. Виходячи з того, які витрати були понесені виконавцем (у грошовій чи натуральній формі), сторони за узгодженням можуть вирішити питання про відшкодування витрат у формі або грошової компенсації, або повернення речей такого самого роду і якості, відновлення їхніх властивостей. Оцінюючи фактично понесені витрати, слід враховувати тільки ті, які були необхідними для виконання укладеного договору. Жодних інших замовник виконавцеві не сплачує. Не підлягають відшкодуванню прибутки, яких виконавець міг би реально одержати при звичайних умовах, якби в цей час не здійснював виконання договору про надання безоплатних послуг.
На підтвердження позовних вимог, а саме фактичного понесення позивачем витрат як балансоутримувача з моменту укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача суду надано договори, укладені в період 2019-2021 рр між ДП «МТП «Чорноморськ» та АМПУ щодо відшкодування витрат з використання електричної енергії, з утримання мереж електропостачання, з розподілу електричної енергії, з постачання теплової енергії, надання послуг з експлуатації водопровідних мереж, з експлуатації мереж водовідведення тощо. Також позивачем надано платіжні доручення про сплату ДП «МТП «Чорноморськ» на користь АМПУ відповідних послуг. Окрім того, позивачем подано докази витрат на ремонт, відпуск матеріалів зі складу тощо.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.2.3. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 №17/177-о/д Орендар зобов`язався не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок балансоутримувача за обслуговування території та утримання приміщень згідно калькуляцій.
При цьому до матеріалів справи позивачем додано лише Калькуляцію вартості відшкодування експлуатаційних витрат з утримання будівлі вантажного складу №24 на 2017 р., Калькуляцію вартості відшкодування експлуатаційних витрат з утримання виробничих ділянок на 4-му терміналі на 2017 р. та Калькуляцію вартості відшкодування експлуатаційних витрат з утримання адміністративно-побутової будівлі 4-го терміналу ІМТП на 2017 р.
Калькуляцій на наступні роки до матеріалів справи не додано. 
Судом встановлено, що 24.04.2024 та повторно 01.05.2024 ДП «МТП «Чорноморськ» зверталось до ТОВ «Еко-Ресурс Холдинг» з листами №117/05-17 та №124/05-17 відповідно щодо термінової сплати дебіторської заборгованості за договором від 17.08.2017 №17/177-о/д перед ДП «МТП «Чорноморськ» станом на 01.05.2024 у сумі 13 172 682,99 грн, до яких було додано рахунки та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) ТОВ «Еко-Ресурс Холдинг» та ДП «МТП «Чорноморськ» за 2019-2023 роки.
Суд звертає увагу, що вказані акти підписані лише стороною ДП «МТП «Чорноморськ», а також, що калькуляцій вартості відшкодування експлуатаційних витрат за вказані роки до листів не додано.
05.12.2024 ДП «МТП «Чорноморськ» звернувся до ТОВ «Еко-Ресурс Холдинг» з Претензією №03/06-252865, в якій позивач зокрема вказав, що пунктом 3 Угоди №1/24/12-д/нд визначено, що на момент розірвання Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 №17/177-о/д, Балансоутримувачем нараховано до сплати Орендарем суму плати з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг, загальна сума якої складає – 13 172 682,99 грн.
Також в претензії позивач вказав, що 21.05.2024 ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» сплатило Підприємству грошові кошти в розмірі 439 471,74 грн (згідно платіжної інструкції від 21.05.2024 №ЦБ 000001469), з призначенням платежу за відшкодування витрат балансоутримувача за Дог. №17/177-о/д, угода №24/12-д/нд, що свідчить про часткове виконання умов Договору, а саме оплату рахунку №Пр/2007 від 28.02.2019, №Пр/3087 від 31.03.2024 та часткову оплату рахунку № Пр/ 4464 від 30.04.2021 у сумі 33 487,16 грн, залишок по оплаті даного рахунку становить 169 505,13 грн.
Таким чином, з урахуванням часткової оплати від 21.05.2024 залишок заборгованості ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» перед ДП «МТП «Чорноморськ» становить 12 733 211,25 грн.
Підсумовуючи викладене, ДП «МТП «Чорноморськ» просив в претензії сплатити заборгованість у розмірі 12 733 211,25 грн на вказані реквізити.
З матеріалів справи вбачається, що стороною ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не підписані.
Суд зауважує, що з виписки по особовому рахунку ДП «МТП «Чорноморськ» та відповідної платіжної інструкції від 21.05.2024 №ЦБ 000001469 вбачається, що ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» було сплачено 439 471,74 грн на користь ДП «МТП «Чорноморськ», з призначенням платежу за відшкодування витрат балансоутримувача за Дог. №17/177-о/д, угода №24/12-д/нд.
При цьому суд відхиляє доводи позивача про те, що відсутність заперечень щодо отриманих послуг, фактичне користування орендованими приміщеннями, укладання Угоди № 1/24/12-д/нд до Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 р. № 17/177-о/д з фіксованою сумою заборгованості та здійснення після її укладання часткової оплати з посиланням на неї – повністю спростовує доводи відповідача щодо відсутності наявної заборгованості, оскільки відповідачем чітко визначено в наданих суду відзиві та поясненнях, що оплата була здійснена відповідачем за отримані комунальні послуги.
Зокрема, відповідачем до відзиву додано заяву щодо коригування відомостей бухгалтерського обліку, вих.№256-01 від 17.12.2025, на адресу ДП "МТП "Чорноморськ", в якій відповідачем вказано, що 21.05.2024 ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг" з метою відшкодування витрат на комунальні послуги за період з березня 2021 по серпень 2022 здійснило платіж на суму 439 471,74 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1108.
Ознайомившись із позовною заявою у справі №916/4471/25 ТОВ "Еко-Ресурс-Холдинг" виявило, що платіж на суму 439 471,74 грн був зарахований не у якості відшкодування комунальних послуг за період з березня 2021 по серпень 2022, а як відшкодування експлуатаційних витрат за лютий-квітень 2019 року.
В заяві відповідачем також наведено таблицю із зазначенням нарахувань за комунальні послуги за період з березня 2021 по серпень 2022 на загальну суму 439 471,74 грн та додано до заяви платіжну інструкцію про сплату вказаної суми.
Суд зауважує, що оскільки за договором обов`язок з відшкодування понесених балансоутримувачем витрат на утримання майна покладено на відповідача, саме на ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" покладається тягар доведення відповідності таких витрат, підстав їх нарахування та стягнення вказаної в позові суми саме з відповідача.
Натомість фактично надані позивачем у підтвердження виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням орендованих відповідачем приміщень договори, за відсутності доказів пропорційного розподілення таких послуг в тому числі щодо орендованого майна, не можуть свідчити про надання позивачем та спожиття відповідачем будь-яких послуг за такими договорами.
Фактично усі надані позивачем докази свідчать про договірні зобов`язання ДП «МТП «Чорноморськ» перед ДП «АМПУ» щодо всього майна, балансоутримувачем якого є позивач, однак наявні в матеріалах справи докази не доводять та не підтверджують витрати, що були зроблені балансоутримувачем з моменту укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача саме стосовно орендованого відповідачем майна, надання позивачем та спожиття відповідачем таких послуг, оскільки відсутні відповідні калькуляції до договору про відшкодування витрат балансоутримувача за період 2019-2021 рр.
Так, дійсно, з матеріалів справи вбачається, що ДП «МТП «Чорноморськ» протягом 2019-2021 рр несло витрати на утримання майна, але з поданих доказів не вбачається, в якій саме частині ці витрати стосуються майна, що перебувало в оренді відповідача та щодо якого в подальшому був укладений договір про відшкодування витрат балансоутримувача, які саме послуги були безпосередньо надані позивачем та спожиті відповідачем.
З матеріалів справи не вбачається, що позивачем відповідно до умов п. 2.2.3. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 №17/177-о/д надавалися відповідачу калькуляції таких витрат. В той же час п. 2.2.3. Договору чітко визначено, що Орендар зобов`язався не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок балансоутримувача за обслуговування території та утримання приміщень згідно калькуляцій.
Враховуючи невизнання відповідачем позовних вимог взагалі та визначеної в позові суми заборгованості зокрема, суд вважає недостатніми для доведеності позовних вимог подані позивачем до суду копії рахунків та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаних лише позивачем, за відсутності калькуляцій до договору. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
З огляду на заяву позивача про закриття провадження в частині позовних вимог в зв`язку з частковою сплатою відповідачем заборгованості, суд закриває провадження у справі № 916/4471/25 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з компенсації витрат на комунальні послуги у сумі 193 965,26 грн у зв`язку із відсутністю предмету спору.
При цьому суд приймає до уваги доводи сторони відповідача щодо того, що часткова сплата грошових коштів на користь позивача є сплатою саме за комунальні послуги, оскільки позивачем не доведено протилежне.
Щодо решти заявлених позовних вимог про стягненння 23 077 832,40 грн. з яких - основого боргу - 12 539 245,70 грн /13 172 682, 99 грн - 193 965,26 грн/, у т. ч. ПДВ, 3% річних – 1 611 859,56 грн, інфляційних втрат – 7 067 462,52 грн, пені – 1 859 264,53 грн зазначає наступне.
Згідно з ст. 73, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.
За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Частиною 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Отже, застосовуючи в даному випадку стандарт доказування "вірогідності доказів" суд зазначає, що надані позивачем докази та пояснення /в тому числі долучені до позову договори ДП "МТП "Чорноморськ" з третіми особами з доказами оплати отриманих послуг/ не спростовують тверджень відповідача щодо недоведення фактичного виконання позивачем умов договору про відшкодування витрат та надання послуг з утримання орендованого відповідачем майна, а долучені до позову рахунки про відшкодування за надані послуги фактично зводяться до арифметичного отримання суми фіксованого платежу, з огляду на що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 12 539 245,70 грн у т. ч. ПДВ, задоволенню не підлягають.
Оскільки вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі - 1 611 859,56 грн, інфляційних втрат – 7 067 462,52 грн та пені – 1 859 264,53 грн є похідними вимогами від вимоги про стягнення основного боргу, у задоволенні якої судом відмовлено, вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір в порядку ст. 129 ГПК України позивачу не відшкодовується.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 234, 235, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 916/4471/25 – закрити в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з компенсації витрат на комунальні послуги у сумі 193 965,26 грн у зв`язку із відсутністю предмету спору.
2. В задоволенні позовних вимог Державного підприємства “Морський торговельний порт “Чорноморськ” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Еко-Ресурс-Холдинг” про стягнення 23 077 832,60 грн - відмовити у повному обсязі.
3. Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено  25 травня 2026 р.

Суддя Н.Д. Петренко