ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 р. Справа № 597/1559/25 

Суддя Заліщицького районного суду Тернопільської області Тренич А.Г., розглянувши матеріали, які надійшли з Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , 
за частиною 1 статті 130 КУпАП, 
встановив:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №494767 від 26.10.2025 року, 26.10.2025 року о 17 год. 09 хв. в с.Дзвиняч по вул.Нагорінка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Водій у встановленому законом порядку відмовився проходити огляд на визначення алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі охорони здоров`я відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1  порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Хараїм О.В. подала клопотання (вх.№ 1527), в якому вказала, що ОСОБА_1 не визнає своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначила, що ОСОБА_1 протягом усього часу спілкування із працівником патрульної поліції, поводився врівноважено, адекватно реагував на ситуацію, чітко та логічно відповідав на питання поліцейських, не демонстрував жодних візуальних ознак алкогольного сп`яніння, координація мови та рухів у нього не порушена. Поліцейські своїми діями ввели в оману ОСОБА_1 щодо порядку огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, чим створили у нього хибне уявлення про такий порядок, отже спровокували його до відмови від проходження огляду у медичному закладі. Вищевикладені обставини, свідчать про провокацію з боку працівників патрульної поліції до вчинення адміністративних правопорушень громадян, з метою їх подальшого викриття. Крім того, матеріали справи, не містять жодних доказів, які б підтверджували відсторонення особи від керування транспортним засобом, наприклад: акту тимчасового вилучення автомобіля, розписки уповноваженої особи про передачу права керування, розписки особи, яка притягається до відповідальності із зобов`язанням не здійснювати керування транспортним засобом, що свідчить про формальне складення протоколу за ст.130 КУпАП. Також, вказані вище обставини переконливо свідчить про відсутність реальних підстав вважати, що ОСОБА_1 перебував в стані сп`яніння, а також вказані обставини ставлять під сумнів законність дій працівників поліції та викладені у протоколі обставини. В матеріалах справи відсутнє письмове направлення про направлення ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я, яке містило б відомості про те, що він був ознайомлений зі змістом вказаного направлення та воно було вручено йому під підпис. Крім того, поліцейські не проводили огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а склали відносно ОСОБА_1 протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. З огляду на вищевикладене, сторона захисту просить визнати наявний в матеріалах справи акт огляду, неналежним та недопустимим доказом. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є колишнім військовослужбовцем, який безпосередньо приймав участь у бойових діях та має статус учасника бойових дій. За час проходження служби у лавах ЗСУ ОСОБА_1 отримав поранення та хвороби, пов`язані із проходженням військової служби, наслідки яких відчуваються і по теперішній час. Внаслідок цього, він періодично проходить лікування та реабілітацію у закладах охорони здоров`я. Таким чином, у разі притягнення ОСОБА_1 до відповідальності просить суд вирішити питання щодо можливості застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст.69 КК України, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами. Ураховуючи вищевикладене, в силу допущених працівниками поліції порушень під час складання та оформлення матеріалів, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вважає, що провадження у справі відносно нього підлягає закриттю на підставі ст. 247 КУпАП.
Крім того, захисник ОСОБА_1 – адвокат Хараїм О.В. подала додаткові пояснення у справі (вх.№2019), у яких зазначила, що відмова ОСОБА_1 від проведення огляду на стан нібито алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП «Чортківська ЦРЛ», не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки такий заклад охорони здоров`я не є найближчим у розумінні приписів ст.266 КУпАП та п.7 Розділу І Інструкції №1452/735, а тому вважає, що ОСОБА_1 не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому зазначила, що від огляду у КНП «Заліщицька центральна міська лікарня» Заліщицької міської ради ОСОБА_1 не відмовлявся.
В судовому засіданні захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності подане клопотання про закриття провадження у справі підтримала та просила його задовольнити.
Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, переглянувши відеозаписи та дослідивши інші письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, виходячи з такого.
За змістом ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи. Підлягають з`ясуванню питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Рішення по справі приймається на підставі доказів досліджених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У відповідності до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням, окрім керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції та передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306, передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таке положення ПДР є формою правового забезпечення працівників поліції у процесі визначення здатності водіїв здійснювати безпечне керування транспортними засобами.
Водієм, згідно з п.1.10 ПДР, є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Керування транспортним засобом та набуття статусу учасника дорожнього руху є передумовою для виникнення у особи, яка керує транспортним засобом, низки обов`язків, встановлених вимогами чинного законодавства, адже, діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів чинним законодавством України визначена джерелом підвищеної небезпеки та підлягає підвищеному контролю з боку держави.
За таких обставин, користуючись правом та реалізуючи бажання керувати транспортним засобом, ОСОБА_1 одночасно прийняв на себе і обов`язок неухильно підкорятися вимогам нормативно-правових актів України, визначених для водіїв транспортних засобів, в тому числі на вимогу працівників поліції проходити медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
У рішенні по справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, доведена: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №494767 від 26.10.2025 року; 
- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6022536 від 26.10.2025 року, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу; 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «Чортківська ЦМЛ» від 26.10.2025 року, в якому зазначено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд за допомогою спеціального технічного засобу не проводився щодо ОСОБА_1 оскільки останній відмовився;
- долученим до матеріалів компакт-диском, в якому відображені обставини, що відбувалися на місці огляду транспортного засобу за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які узгоджуються з викладеними у протоколі обставинами та зафіксований факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Оцінюючи вищевказані докази у їх сукупності, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки вони містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, передбаченому законом, уповноваженою на те посадовою особою. 
У своїй сукупності безпосередньо досліджені судом докази є достатніми для прийняття рішення, оскільки беззаперечно доводять факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Суд відхиляє доводи захисника, наведені в клопотанні, оскільки вони мають формальний характер та спрямовані на ухилення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Такі доводи не спростовують встановлених обставин того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Суд враховує, що будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №494767 від 26.10.2025 року ОСОБА_1 не подавав та не оскаржував дії працівників поліції.
Суддя зауважує, що з матеріалів справи вбачається відмова ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції. Також, останньому було запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився.
Доводи захисника про те, що поліцейські ввели в оману ОСОБА_1 щодо порядку огляду на стан сп`яніння в медичному закладі спростовуються сукупністю наявних доказів, зокрема відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було вголос повідомлено про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. З даного відеозапису чітко вбачається відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, а також відображено в акті огляду та протоколі про адміністративне правопорушення.
Таким чином доводи захисника про введення працівниками поліції в оману ОСОБА_2 щодо правових наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння є голослівними, оскільки йому були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також наслідки відмови від проходження огляду відповідно до вимог чинного законодавства.
Твердження захисника про істотні порушення вимог ст. 266 КУпАП, зокрема щодо невідсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не спростовують факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, який сам по собі утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Таким чином, у суду не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 суд враховує: характер та суспільну небезпеку вчиненого ним правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, яка доведена повністю, істотність наслідків вчиненого правопорушення та доходить переконання, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.  Накладення судом на ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення, за перелічених фактичних обставин, буде необхідним та достатнім для його виховання у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Підстав застосування ст.69 КК України, суд не вбачає, зважаючи на наступне.
Стаття 69 КК України визначає можливість призначення судом більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Тоді як законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Положення КУпАП містять певні види адміністративних стягнень, які мають застосовуватись за вчинення адміністративних правопорушень.
При тому, аналогія закону можлива при застосуванні норм процесуального закону, а не матеріального права, тобто КПК України, а не КК України.
Натомість ч.4 ст.3 КК України прямо визначає заборону застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією.
За вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Даний вид стягнення, визначений законодавцем як основний і є безальтернативним.
Загальні засади призначення адміністративного стягнення визначені ч.1 ст.33 КУпАП визначають обов`язок суду застосувати стягнення у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України, тобто не наділяють можливістю часткового застосування законодавчо визначеної безальтернативної санкції.
Зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 23, 33, 40-1, ч.1 ст.130, ст.ст. 283, 284 КУпАП, статтею 4 Закону України «Про судовий збір», Заліщицький районний суд Тернопільської області, -
постановив:
ОСОБА_1  визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з  ОСОБА_1  665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору в дохід держави на розрахунковий рахунок: UA908999980313111256000026001 ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106.
Роз`яснити  ОСОБА_1 , що відповідно до вимог статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: - подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП; - витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.Г. ТРЕНИЧ