Номер провадження: 22-ц/813/1979/26 
Справа № 521/19001/24
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.04.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -
встановила:

У листопаді 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення переплаченої у період з 01.04.2023 року по 31.10.2023 року пенсії у загальному розмірі 5202,54 грн.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.02.2025 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було відмовлено.
Вказане судове рішення було оскаржене у апеляційному порядку представником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Постановою Одеського апеляційного суду від 16.02.2026 року апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було залишено без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.02.2025 року залишено без змін.
18.05.2025 року до Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просив витрати на професійну правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 в сумі 9000,00 грн., покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. (ч. 3 ст. 270 ЦПК України).
Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У даному випадку, 18.05.2025 року від представника ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції було подано клопотання про стягнення судових витрат, що відповідає положенням ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що з аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Верховного Суду від 18.02.2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21), а також у постанові Верховного Суду від 24.12.2024 року у справі № 604/424/23 (провадження № 61-4214св24) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» суд дійшов висновку, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача надано наступні докази: 
28.02.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Квашою М.В. було укладено договір про надання правової допомоги № 01/28-02/23, згідно якого адвокат зобов`язався надати ОСОБА_1 , як Замовнику, правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього, а замовник ( ОСОБА_1 ) зобов`язався оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами.
Згідно із положеннями додатка від 02.04.2025 року №3 до договору про надання правової допомоги від 28.02.2023 року № 01/28-02/23, сторони дійшли згоди встановити необхідний перелік та вартість послуг, що мають бути надані адвокатом Замовникові, зокрема: пунктом 1.1. передбачено, що Адвокат зобов`язується здійснити повний юридичний супровід у судовій справі за апеляційною скаргою Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.02.2025 року у справі №521/19001/24 за позовом Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів; у п. 1.2 закріплено, що Адвокат зобов`язується на прохання Замовника здійснити пошук, аналіз, підготовку та подання і отримання всіх необхідних документів для справи; зі змісту п. 1.3 вбачається, що Адвокат зобов`язується супроводжувати розгляд справи у суді, здійснюючи захист прав та законних інтересів Замовника, у тому числі, але не обмежуючись: подавати та отримувати всі необхідні заяви та клопотання, подавати необхідні відзиви, заперечення докази, а також вживати всіх необхідних заходів для захисту прав та законних інтересів відповідача у судовому процесі.
У п. 2 Додатку 3 до договору від 28.02.2023 року № 01/28-02/23 сторони встановили, що вартість послуг адвоката визначена за домовленістю Сторін та складає 9000,00 грн.
Відповідно до Додатку 3 до договору від 28.02.2023 року №01/28-02/23 Сторони погодили, що розрахунки між Сторонами здійснюються на підставі підписаних актів приймання-передачі наданих послуг Адвоката, після отримання Замовником повного тексту рішення суду.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеним належними доказами факт пронесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 
У той же час, колегія суддів приймає до уваги, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, приймаючи до уваги незначну складність справи та її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів вважає, що з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Колегія суддів вважає, що саме зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 270 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у справі №521/19001/24 у розмірі 2000,00 гривень.
У задоволенні іншої частини заяви відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова 

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе