П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/334/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач - Савицька Н.В. 
06 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Савицької Н.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Томчука А.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними дій та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулася до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області, і просить визнати протиправними дії щодо притягнення її до адміністративно-господарської відповідальності, скасувати постанову про накладення штрафу від 29.12.2025 №ВХ018-25. 
В обґрунтування позову зазначає, що вона, як розповсюджувач товару, надала перевіряючим усі необхідні документи, що дозволяють ідентифікувати офіційного імпортера та дистриб`ютора продукції, а отже не є особою, яка ввела продукцію в обіг та не може нести відповідальність за порушення вимог технічних регламентів. Посилається на те, що контролюючий орган не перевірив надану нею інформацію, не здійснив повідомлення про планову перевірку у встановлений строк, відтак неправомірно притягнув до відповідальності у вигляді штрафу.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.03.2026 у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу від 29.12.2025 №ВХ018-25- відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.03.2026, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що у період з 16 по 19 грудня 2025 року старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті Панчуком С.В. та старшим державним інспектором Швець Т.В., на підставі направлення на проведення перевірки №ХМ012/25 від 16.12.2025, проводилась планова перевірка характеристик продукції у торговельних та складських приміщеннях "Poigraika", який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить ФОП ОСОБА_1 . Термін проведення перевірки визначено з 16.12.2025 по 19.12.2025.
16 та 17 грудня 2025 року прийняті та вручені ФОП ОСОБА_1 письмові вимоги про надання протягом строку проведення перевірки, до 10:00 год. 19.12.2025 документів, що дають можливість відстежити походження продукції, яка є предметом перевірки, або є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам та її подальший обіг (товарно - супровідна документація, договори). Суб`єкта господарювання зобов`язано надати органу ринкового нагляду належним чином завірені копії документів, що дають змогу ідентифікувати суб`єкта господарювання, який поставив продукцію, відстежити походження продукції, що є предметом перевірки, та її подальший обіг в обсязі, необхідному для встановлення ланцюга постачання.
Позивачем з супровідним листом від 19.12.2025 надані копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, договори прокату, квитанції, скриншоти офіційного веб-сайту прокату. Також, 19.12.2025 ФОП ОСОБА_1 надала пояснення, у яких вказала про те, що вона здійснює діяльність з прокату побутових виробів та предметів особистого користування, не здійснює виробництво, імпорт, продаж чи розповсюдження автокрісел, що стали предметом перевірки. Автокрісла перебували у її власності та надавались у тимчасове користування на умовах оренди (прокату) без переходу права власності.
За результатами розгляду наданих документів встановлено, що надані фото - копії документів, а саме: договір прокату б/н від 17.04.2025 на автокрісло EVENFLO EVERYFIT та фіскальний чек на суму 800,0 грн., договір прокату від 07.08.2025 на автокрісло COLETTO VENTO I30FIX та фіскальний чек від 07.08.2025, договір прокату від 09.07.2024 на автокрісло EVENFLO GOLD REVOLVE 360 та фіскальний чек від 09.07.2024, договір прокату від 24.06.2025 на автокрісло EVENFLO EVERYFIT та фіскальний чек від 24.06.2025, договір прокату від 09.06.2025 на автокрісло GRACO та фіскальний чек від 09.06.2025, договір прокату від 22.06.2025 на автокрісло EVENFLO EVERYEIT та фіскальний чек від 22.06.2025, договір прокату від 20.06.2025 на автокрісло EVENFLO EVERYFIT ALLAONE та фіскальний чек від 20.06.2025 не дають можливості ідентифікувати продукцію, що є предметом перевірки, оскільки в зазначених договорах прокату не зазначені моделі та повна назва автокрісел, які представлені в торгових приміщеннях «Poigraika» по вул. Панаса Мирного, 14/3-в, м. Хмельницький. ФОП ОСОБА_1 не забезпечено надання у доступній наочній формі необхідної інформації про те, що представлена продукція є такою, що була у використанні. 
Оскільки суб`єктом господарювання не надано документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка здійснила поставку цієї продукції, відповідно до ч. 7 статті 8 Закону України «Про Державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції» вона вважається особою, що ввела продукцію в обіг.
За результатами перевірки встановлене порушення щодо товару автокрісло COLETTO» R102A01259302000146, яке знаходилось у приміщенні у стані нового, було розміщене на полицях із цінниками, що підтверджено відеозаписом, який здійснювався під час перевірки. Продукція супроводжувалась договорами прокату та фіскальними квитанціями, водночас не були надані документи, які б дозволяли встановити виробника або офіційного постачальника цієї продукції. 
Договори прокату не містили повної інформації про моделі продукції та не відповідали формі, встановленій Порядком №521, товарно-супровідні документи, які передбачають передачу права власності, також були відсутні. Сертифікати відповідності № UA.005.003630-25, № UA.005.003884-25, № UA.005.003666-25, № UA.005.003028-25, видані ТОВ «Рівнестандарт», не містили необхідної інформації щодо окремого затвердження та протоколів випробувань, не дозволяли ідентифікувати конкретні моделі автокрісел. Сертифікати, видані ТОВ «Науково-дослідна компанія «САН-СТАНДАРТ», не були взяті до уваги, оскільки на офіційному вебсайті Міністерства відсутня інформація про дану особу як уповноважений орган сертифікації. Товар був виявлений без сертифіката відповідності за формою та змістом згідно з додатком 9 до Порядку №521, виданим на підставі сертифіката за формою наведеною в додатку 6 до Порядку №521, або сертифіката відповідності, виданого органом із сертифікації колісних транспортних засобів, партій частин та/або обладнання.
Отже, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не надала документи, що підтверджують походження продукції, товарно - супровідні документи чи договори купівлі - продажу. З урахуванням цього перевіряючими складений Акт перевірки характеристик продукції від 19.12.2025 №010/42-25 та Протокол про виявлене порушення вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» №020/42-25 від 19.12.2025.
Листом Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті позивача повідомлено, що розгляд справи (щодо матеріалів перевірки) буде проводитись 29.12.2025 у приміщенні Відділу.
29.12.2025 відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу №ВХ018-25 на суму 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (34000 гривень) за порушення вимог пункту 2 частини 2 статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" а саме: введення в обіг продукції, що не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 та частиною третьою статті 29 цього Закону), а саме автокрісла COLETTO R102A01259302000146. Надалі представниками Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті прийняте рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 29.12.2025 №079/42-25/ТЗ.
З наявних у справі доказів встановлено, що перевірка характеристик продукції у приміщенні, де позивачка здійснює господарську діяльність, проведена представниками відповідача на підставі секторального плану державного ринкового нагляду, наказу про перевірку та відповідного направлення, тобто у межах повноважень, наданих Державній службі України з безпеки на транспорті.
Порушень процедури призначення та проведення перевірки судом не встановлено, докази протилежного у справі відсутні.
Відповідно до статті 1 Закону України №2735-VІ невідповідність продукції визначається як недотримання встановлених вимог. У даному випадку встановленими вимогами є Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затверджений Наказом №521, застосування якого передбачене постановою Кабінету Міністрів України №1069. Для підтвердження відповідності автокрісел як обладнання до колісних транспортних засобів необхідний належним чином оформлений сертифікат відповідності, виданий уповноваженим органом за формою, визначеною Порядком №521.
За результатами проведеної перевірки працівниками відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті розглянуто справу про порушення вимог п.2 ч. 2 ст. 44 Закону України “Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції” та винесено постанову про накладення на позивача штрафу від 29.12.2025 № ВХ018-25 у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34000 гривень.
Не погоджуючись з такою постановою, позивач звернулась до суду. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що суб`єкт господарювання не надала необхідної та визначеної законом документації, яка б дозволила відстежити походження продукції та її подальший обіг. А надані до перевірки договори прокату, фіскальні чеки, сертифікати не містять конкретних моделей автокрісел і не дозволяють належним чином ідентифікувати походження продукції. Перевіркою встановлено, що продукція фактично перебувала в обігу і була доступна для споживачів, що робить надання відповідних документів обов`язковим, та покладаючи на позивача обов`язки особи, яка ввела продукцію в обіг.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із положеннями частини 5 статті 8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (далі - Закон № 2735-VI), суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: 1) будь-який суб`єкт господарювання, який продукцію; 2) будь-який суб`єкт господарювання, поставив їм якому вони поставили продукцію.
Такому обов`язку суб`єкта господарювання кореспондує закріплене у пункті 3 частини 1 статті 15 цього Закону право посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, вимагати від суб`єктів господарювання надання документів і матеріалів, необхідних для здійснення ринкового нагляду, одержувати копії таких документів і матеріалів. У разі якщо оригінали таких документів і матеріалів складені іншою мовою, ніж мова діловодства та документації державних органів, на вимогу органів ринкового нагляду суб`єкти господарювання зобов`язані за власний рахунок забезпечити їх переклад мовою діловодства та документації державних органів в обсязі, необхідному для здійснення ринкового нагляду.
Водночас, як передбачено частиною 7 статті 8 Закону № 2735-VI, у разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду , для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції , який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію , що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію.
Отже, законодавцем імперативно визначено, що у разі якщо орган ринкового нагляду не може ідентифікувати виробника продукції, то особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію , що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію.
Апеляційним судом встановлено, що на письмові вимоги у встановлені терміни позивачем супровідним листом від 19.12.2025, зареєстрованим ДСБТ за № 53998/0/22-25 від 19.12.2025, надано наступні документи: 1.Копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань; 2.Договори прокату, квитанції, 3.Скриншоти офіційного веб-сайту прокату.
За результатами розгляду наданих документів встановлено, що надані фото-копії документів:- договір прокату б/н від 17.04.2025 на автокрісло EVENFLO EVERYFIT та фіскальний чек на суму 800,0 грн;-договір прокату від 07.08.2025 на автокрісло COLETIO VENTO 130FIX та фіскальний чек від 07.08.2025;-договір прокату від 09.07.2024 на автокрісло EVENFLO GOLD REVOLVE 360 та фіскальний чек від 09.07.2024;-договір прокату від 24.06.2025 на автокрісло EVENFLO EVERYFIT та фіскальний чек від 24.06.2025;-договір прокату від 09.06.2025 на автокрісло GRACO та фіскальний чек від 09.06.2025;-договір прокату від 22.06.2025 на автокрісло EVENFLO EVERYFIT та фіскальний чек від 22.06.2025;-договір прокату від 20.06.2025 на автокрісло EVENFLO EVERYFIT ALL4ONE та фіскальний чек від 20.06.2025, не дають можливості ідентифікувати продукцію, що є предметом перевірки, оскільки в зазначених договорах прокату не зазначено моделі та повну назву автокрісел, які представлені в торговому приміщенні.
За результатами розгляду наданих документів встановлено, що надані фотокопії документів не дають можливості ідентифікувати продукцію, що є предметом перевірки, оскільки в зазначених договорах прокату не зазначено моделі та повну назву автокрісел, які пред`явлені в торгових приміщеннях «Poigraika» по вул. Панаса Мирного, 14/3-в, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29027.
За результатами перевірки складено Акт перевірки характеристик продукції від 19 грудня 2025 року№ 010/42-25, в якому відображено зміст виявлених порушень та є посилання на нормативно-правовий акт, вимоги якого порушено суб`єктом господарювання.
До Акту перевірки характеристик продукції від 19 грудня 2025 року № 010/42-25 оформлений Додаток 1 - Інформація щодо ідентифікації продукції, яка є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам.
29 грудня 2025 року підчас розгляду справи про накладення штрафу, відповідно статті 44 Закону № 2735-VІ згідно Протоколу про виявлене(і) порушення вимог Закону № 2735-VІ та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» від 19.12.2025 № 020/42-25 представником суб`єкта господарювання, надано пояснення, зареєстроване Укртрансбезпекою від 29 грудня 2025 року № 55300/0/22-25 та долучено фотоматеріали із фіксацією стану дитячих автокрісел; веб-адресу посилання на сайт виробника автокрісел «EVENFLO» та копії сертифікатів відповідності партії компонентів № UA.005.003630-25, № UA.005.003884-25, № UA.005.003666-25, № UA.005.003028-25 виданих ТОВ «Рівнестандарт» на дитячі утримуючі системи «EVENFLO»; сертифікат відповідності № UA.CB.121-33, виданий ТОВ «Науково-дослідна компанія «САНСТАНДАРТ» (добровільна сертифікація) з терміном дії з 23.11.2023 до 23.11.2026 з додатком №1 до сертифікату на автокрісла дитячі торгової марки «EVENFLO»; сертифікат відповідності № UA.CB.051-20, виданий ТОВ «Науково-дослідна компанія «САН-СТАНДАРТ» (добровільна сертифікація) з терміном дії з 13.08.2020 до 13.08.2023.
У даній справі оскаржувана постанова винесена у зв`язку із введенням в обіг ОСОБА_1 автокрісла «COLETTO» R102A 01 2593 020 00146, зазначеного в пункті третьому Додатка № 1 до Акта перевірки характеристик продукції від 19 грудня 2025 року№ 010/42-25.
При цьому, під час складання Акту перевірки характеристик продукції від 19 грудня 2025 року№ 010/42-25 відповідачу не була відома інформація зазначена у поясненнях позивача від 29 грудня 2025 року № 55300/0/22-25 та доданих до неї документів, що також свідчить про об`єктивну та обґрунтовану неможливість врахування наданих позивачем копій документів, які були надані після проведення перевірки та складання акту перевірки.
Як передбачено частиною сьомою статті 8 Закону №2735-VІ, у разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію.
Отже, чинним законодавством України імперативно визначено , що у разі якщо орган ринкового нагляду не може ідентифікувати виробника продукції, то особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію.
Даний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2023 у справі №440/4599/18.
Таким чином, з огляду не неможливість встановлення фактичного суб`єкта господарювання, який поставив позивачу продукцію, відповідач дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до частини 7 статті 8 Закону №2735-VІ, позивач вважається особою, що ввела продукцію (автокрісла «COLETTO» R102A 01 2593 020 00146) в обіг у торгівельному та складському приміщенні «Poigraika» за адресою розміщення продукції: вул. Панаса Мирного, 14/3-в, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29027.
Окрім вказаного, органом ринкового нагляду, за результатом розгляду наданих представником ФОП ОСОБА_1 пояснень, зареєстрованих Укртрансбезпекою від 29 грудня 2025 року № 55300/0/22-25 встановлено, що надані копії сертифікатів, виданих ТОВ «РІВНЕСТАНДАРТ» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не відповідають формі та змісту сертифікату відповідності, що наведена в Додатку 9 до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання, затвердженого наказом Мінінфраструктури від 17.08.2012 № 521, зокрема п. 4.
Так, у сертифікатах відсутні графи «відповідає(ють) нормативному(им) документу(ам) (1) (у разі затвердження партії компонентів і/або вузлів, що не належать до затвердженого типу чи до КТЗ затвердженого типу), а лише зазначено: «Відповідні вимогам: викладеним у розділі VI додатка 4 до «Порядку…», проте розділ VI додатка 4 до Порядку №521 містить Перелік технічних приписів та вимог щодо частин та обладнання, які можуть бути встановлені на КТЗ, тобто на всі частини та обладнання ( Фари ближнього і дальнього світла, Покажчики поворотів, Глушники до КТЗ, Звукові сигнальні прилади і т.д.), що фактично свідчить про те, що автокрісла відповідають всім вимогам розділу VI додатка 4 до Порядку №521, а не п.22 розділу VI додатка 4 до Порядку №521.
Форми сертифікатів відповідності та вимоги до їх змісту затверджені додатком 9 до Порядку №521.
Так, згідно вказаного додатку міститься вимога (1) «Викреслити чи вилучити, якщо позначене (одне із позначеного або далі пов`язане з позначеним) не стосується цього сертифіката».
Розділом VI додатку 4 Порядку № 521 визначено перелік технічних приписів та вимог щодо частин та обладнання, які можуть бути встановлені на КТ3, зокрема на дитячі утримуючі системи.
У пункті 22 розділу VI додатку 4 до Порядку № 521 зазначається познака вимог до документів, які необхідні для індивідуального затвердження утримуючих систем, які відповідають вимогам Правил ЄЕК ООН R44 («Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження утримуючих пристроїв для дітей, які перебувають у колісних транспортних засобах (дитячі утримувальні пристрої)») - «Х1+А», «Х2+А», («X1» - окреме затвердження типу та інформаційний пакет; «X2» - X1 або окреме затвердження типу, «А» - маркування щодо відповідності Правилу СЕК ООН).
Відповідно до пункту 1.10 Наказу № 521: окреме затвердження - комплект документів, за допомогою якого підтверджують, що тип продукції відповідає вимогам Угоди та окремого Правила ЄЕК ООН; інформаційний пакет документів - комплект документів, який містить інформаційну підшивку, а також документи окремих затверджень, протоколи випробувань та інші документи, що їх додають до інформаційної підшивки уповноважений орган або технічні служби під час виконання своїх функцій, текстові частини яких складено українською мовою або мовою держави, резидентом якої є виробник, з дублюванням англійською мовою.
Відтак, до сертифікатів відповідності партії компонентів дитячих утримуючих систем (автокрісла) повинна вноситись інформація щодо окремого затвердження та/ або протоколу випробувань, як така що сертифікату стосується.
Також у наданих додатках до сертифікатів відповідності № UA.005.003630-25, № UA.005.003884- 25, № UA.005.003666-25, № UA.005.003028-25, виданих ТОВ «Рівнестандарт» на дитячі утримуючі системи/автокрісла, відсутня інформація щодо артикулів, зазначено лише торгову марку без зазначення моделі, а моделі що зазначені в додатках до сертифікатів не співпадають з моделями крісел, які є об`єктами перевірки, що не дає змогу ідентифікувати продукцію.
Сертифікати, видані ТОВ «Науково-дослідна компанія «САН-СТАНДАРТ» також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки до дитячих утримуючих систем (відповідно до п. 22 розділу VI додатку 4 до Порядку № 521) застосовуються технічні приписи та вимоги щодо частин та обладнання, які можуть бути встановлені на КТЗ передбачені Порядком № 521.
Водночас, на офіційному вебсайті Міністерства ( https://surli.cc/pytqni ) відсутня інформація про ТОВ «Науково-дослідна компанія «САН-СТАНДАРТ» як призначеного органу із сертифікації.
Отже, у акті перевірки від 19 грудня 2025 року № 010/42-25 зафіксовано, що інших документів, які дають змогу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг (товарно-супровідна документація або договори) в ході перевірки надано не було.
Тобто, в період перевірки з 16.12.2025-19.12.2025 позивач мала надати документи, які б дали змогу перевіряючому органу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг.
Також, необхідно звернути увагу на висновок, викладений Верховним Судом у зазначений у постанові (справа № 440/4599/18): «За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про правомірність притягнення позивачки до відповідальності за пунктом 2 частини другої статті 44 Закону №2735-ІV, як особи яка ввела продукцію в обіг.
Суд правильно відхилив доводи позивачки про те, що остання в розумінні Закону №2735-ІV є розповсюджувачем продукції з огляду на первинні документи бухгалтерського обліку, що були подані під час судового розгляду, оскільки законодавцем імперативно визначено, що якщо орган ринкового нагляду не може ідентифікувати виробника продукції, то особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію (частина сьома статті 8 Закону №2735-ІV).
Відтак, зважаючи на встановлені у цій справі обставини (ненадання на вимогу ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області документів, що дають змогу відстежити походження продукції та її подальший обіг), позивачка в розумінні положень частини сьомої статті 8 Закону №2735-ІV вважається особою, яка ввела продукцію в обіг».
Надані під час перевірки документи не є належними та не спростовують факту порушення. Варто наголосити на тому, запитувані документи повинні надаватись під час перевірки.
Вказане узгоджується із висновком, зазначеним у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 814/1460/16: «(..) Верховний Суд наголошує на тому, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності».
Щодо доводів представника позивача про те, що органом ринкового нагляду не проведено роботу щодо визначення виробника такої продукції або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг та особи, яка поставила відповідному суб`єкту господарювання цю продукцію, хоча згідно наданих позивачем документів можна чітко ідентифікувати таких осіб, не визначено всю послідовність суб`єктів господарювання в ланцюгу постачання такої продукції, колегія суддів зазначає наступне.
Варто наголосити, що Закон №2735-VІ передбачає можливість визначити виробника або особу, що ввела продукцію в обіг в рамках проведення перевірки, що чітко узгоджується із наступним нормативним обґрунтуванням.
Згідно із частиною 7 статті 8 Закону №2735-VІ у разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом строку проведення перевірки не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію.
Відповідно до частини 12 статті 23 Закону №2735-VІ у разі якщо за результатами перевірки характеристик продукції встановлено, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, орган ринкового нагляду на підставі наданих суб`єктом господарювання документів, передбачених пунктами 1 і 6 частини сьомої цієї статті, вживає заходів щодо визначення виробника такої продукції або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, особи, яка поставила відповідному суб`єкту господарювання цю продукцію, а також всіх осіб, яким відповідний суб`єкт господарювання поставив таку продукцію.
Після визначення виробника або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, орган ринкового нагляду розпочинає проведення перевірки характеристик такої продукції в її виробника або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, та визначає всю послідовність суб`єктів господарювання в ланцюгу постачання такої продукції.
Тобто, саме в рамках проведення перевірки орган ринкового нагляду, на підставі наданих суб`єктом господарювання документів, визначає ланцюг постачання і заповнює Додаток № 2 до Акту перевірки, в якому відображаються відомості про ланцюг постачання продукції та який в подальшому і є підставою для перевірки наступних суб`єктів господарювання в ланцюгу постачання.
Посилання представником позивача на частину 1 статті 45 Закону №2735-VІ є недоречним, адже вказана стаття застосовується на етапі здійснення перевірки суб`єкта господарювання в ланцюгу постачання, а не на етапі розгляду матеріалів перевірки та винесення постанови.
Вказаний висновок узгоджується із тим, що відповідно до підпункту б пункту 2 частини 1 статті 24 Закону №2735-VІ органи ринкового нагляду проводять позапланові перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачіву разі, якщо під час перевірки характеристик продукції у виробника відповідної продукції виробник доведе, що він не вводив в обіг продукцію, що є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам.
Тобто, коли орган ринкового нагляду по ланцюгу постачання вийшов на перевірку до виробника, і останній в рамках перевірки довів, що він не вводив в обіг продукцію, що є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, то він звільняється від відповідальності у відповідності до частини 1 статті 45 Закону №2735-VІ.
Та як наслідок, встановлення вказаної обставини дає змогу органу ринкового нагляду надалі провести позапланову перевірку попереднього розповсюджувача, який надав відомості про виробника, який в свою чергу довів, що він не вводив відповідну продукцію в обіг. (підпункт б пункту 2 частини 1 статті 24 Закону №2735-VІ).
І саме у такому випадку виробник, уповноважений представник, імпортер або інша особа, яка відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, не несе відповідальності, встановленої статтею 44 цього Закону, якщо доведе, що вона не вводила відповідну продукцію в обіг.
Щодо доводів представника позивача про те, що суд першої інстанції не оцінив характер діяльності позивача (прокат), колегія суддів зазначає наступне.
У контексті даного доводу важливо наголосити на певній непослідовності аргументів представника позивача, адже за змістом апеляційної скарги наголошується на тому, що «позивач не є виробником або імпортером продукції, яка була предметом перевірки, а здійснює її розповсюдження в роздрібній торговельній мережі» (сторінка 7 апеляційної скарги).
При цьому представником позивача, зауважено, що відповідно до положень Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» саме виробник або уповноважений представник несе відповідальність за: - нанесення маркування (у тому числі знака офіційного затвердження типу відповідно до вимог Женевської угоди 1958 року або регламентів ЄС); - оформлення сертифіката відповідності чи сертифіката типу; - забезпечення ідентифікації продукції (зазначення назви виробника, моделі, серії, найменування продукції, коду тощо).
Тобто, фактично представник позивача підтверджує, що позивач здійснює розповсюдження продукції в роздрібній торговельній мережі.
Натомість, надалі представник позивача вказує, що «Суд не оцінив характер діяльності позивача (прокат) та неналежне застосування норм про «введення в обіг». Надання майна в прокат жодним чином не є «наданням продукції на ринку» у значенні Закону № 124-VIII та Закону № 2735. Суд першої інстанції не надав оцінки правовій природі прокату як виду господарської діяльності та безпідставно поширив на неї норми про «введення в обіг», що є неправильним застосуванням норм матеріального права».
ФОП ОСОБА_1 під час проведення перевірки не забезпечено надання у доступній наочній формі необхідної інформації про те, що представлена в торгових приміщеннях «Poigraika» по вул. Панаса Мирного, 14/3-в, м. Хмельницький продукція є бувшою у використанні.
Під час перевірки встановлено, що автокрісла знаходяться на торгівельних полицях, на них наявні цінники, їх стан без пошкоджень, потертостей, що дає можливість стверджувати, що вони нові.
Зазначене підтверджується відеозаписами з нагрудних бодікамер інспекторів, що здійснювали перевірку характеристик продукції в торгових приміщеннях «Poigraika» по вул. Панаса Мирного, 14/3-в, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29027. 
Вказані відеозаписи були надані відповідачем в суді першої інстанції.
Апеляційний суд також зауважує, що під наданням продукції на ринку, згідно зі змістом положень Закону № 2735-VI, розуміється будь-яке постачання продукції для розповсюдження, споживання або використання на ринку України в ході комерційної діяльності за плату чи безоплатно. Товар був представлений в торговельному залі, доступному для відвідувачів, становить форму надання продукції на ринку.
Таким чином, продукція, розміщена в торговому залі магазину, підпадає під дію вимог щодо відповідності встановленим стандартам безпечності, належного маркування та наявності супровідної документації.
Щодо доводів представника позивача про застосування до спірних правовідносин постанови №738, колегія суддів зазначає наступне.
Представник позивача вказує, що Укртрансбезпекою не встановлено невідповідність характеристик продукції відповідним вимогам, встановленим постановою №738 та Женевською Угодою 1958 року для надання їх на ринку. Не встановлено відсутність як одночасно і відповідного маркування й інформації про сертифікат типу обладнання, так і будь-чого окремо з них.
Однак представником позивача не враховані зазначені нижче обставини. 
Відповідно до покладених на відповідача завдань у сфері державного ринкового нагляду, визначених постановою № 1069, Укртрансбезпека здійснює нагляд за продукцією, яка зазначена у секторальному плані ринкового нагляду на відповідний календарний рік.
Саме Кабінет Міністрів України у Постанові № 1069 визначив, що у межах сфери відповідальності здійснення державного ринкового нагляду за таким видом продукції, як «колісні транспортні засоби, нові частини та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах», - покладено на Укртрансбезпеку.
Цією ж постановою Кабінет Міністрів визначив і конкретно той нормативно-правовий акт, який вже неодноразово згадувався, а саме Наказ Міністерства інфраструктури України від 17 серпня 2012 року № 521 «Про затвердження Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів та обладнання», - вимогам якого повинна відповідати продукція, на яку він поширюється з огляду на що постанова № 738 не є нормативно-правовим актом на відповідність якого Укртрансбезпека, як органом ринкового нагляду, здійснюється нагляд у сфері державного ринкового нагляду, так як Постановою №1069 визначено лише Наказ №521.
Будь-який інший нормативно-правовий акт, який би поширювався на вказаний вид продукції відсутній, зокрема відсутнє і посилання на Постанову №738.
Більш того, відповідно до частини 4 Преамбули Постанови №1069 вказано: «Міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади в разі внесення на розгляд Кабінету Міністрів України проекту нового технічного регламенту або внесення змін до діючого технічного регламенту одночасно вносити зміни до цієї постанови».
Вказане є свідченням того, що лише Порядок №521 є технічним регламентом та лише ним керуються посадові особи Укртрансбезпеки під час здійснення ринкового нагляду за продукцією, що охоплюється встановленими вимогами, які встановлені технічними регламентами.
Законом № 2735-VІ регламентовано визначення терміну «встановлені вимоги». Відтак, згідно з частиною першою статті 1 Закону України № 2735-VІ встановлені вимоги – це вимоги щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України, встановлені технічними регламентами.
У розрізі статті 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» технічний регламент - нормативно-правовий акт, в якому визначено характеристики продукції або пов`язані з ними процеси та методи виробництва, включаючи відповідні адміністративні положення, додержання яких є обов`язковим.
Представник позивача вказує на те, що Постанова №738 має вищу юридичну силу за Наказ Мінінфраструктури від 17.08.20212 №521, однак Укртрансбезпека крім Наказу №521 керується і Постановою №1069.
Слід зауважити, що на сьогодні усі норми Порядку №521 є чинними та такими, що не відповідають тому чи іншому нормативно-правовому акту, не визнавались.
Україна стала Договірною Стороною Женевської Угоди 1958 року згідно з Законом України від 20.02.2000 р. №1448-111 Про приєднання України до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року і заявила про намір застосовувати на своїй території Правила СЕК ООН які є додатком до Женевської Угоди 1958 року і містять відповідні технічні приписи.
Ці Правила регламентують питання колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), предметів обладнання та частин до них за критеріями безпеки, екологічності та енергоефективності.
З 01 січня 2016 року в Україні оцінка відповідності колісних транспортних здійснюється відповідно до вже згаданого Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17 серпня 2012 року №521, який запроваджує в Україні процедури допуску КТЗ до експлуатації, адаптовані до законодавства ЄС і передбачені міжнародними договорами, ратифікованими Верховною Радою України, зокрема, Конвенцією про дорожній рух 1968 року та Женевською угодою 1958 року з доданими до неї аналогічними директивами ЄС.
Тому, при складанні акту перевірки, протоколу та прийнятті рішень про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів, посадовими особами було встановлено невідповідність характеристик продукції вимогам Порядку № 521, а не вимогам Постанови № 738.
Україна стала Договірною Стороною Женевської Угоди 1958 року згідно з Законом України від 20.02.2000 р. №1448-111 "Про приєднання України до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року” і заявила про намір застосовувати на своїй території Правила СЕК ООН які є додатком до Женевської Угоди 1958 року і містять відповідні технічні приписи. Ці Правила регламентують питання колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), предметів обладнання та частин до них за критеріями безпеки, екологічності та енергоефективності.
З 01 січня 2016 року в Україні оцінка відповідності колісних транспортних здійснюється відповідно до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17 серпня 2012 року № 521, зареєстрованим в Міністерством юстиції України від 14 вересня 2012 року № 1586/21898 (далі - Порядок затвердження конструкції), який запроваджує в Україні процедури допуску КТЗ до експлуатації, адаптовані до законодавства ЄС і передбачені міжнародними договорами, ратифікованими Верховною Радою України, зокрема, Конвенцією про дорожній рух 1968 року та Женевською угодою 1958 року з доданими до неї аналогічними директивами ЄС.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2011 року № 738 «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання» сертифікати відповідності видаються уповноваженими органами або органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, призначеними Міністерством інфраструктури, на кожний новий транспортний засіб або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на ті, що були у користуванні.
Слід зазначити, у судовій практиці уже є висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у правовідносинах, які стосуються необхідності дотримання розповсюджувачами усіх без винятку вимог технічних регламентів та інших нормативно-правових актів у сфері державного ринкового нагляду. Саме тому, звертаємо увагу на постанову Верховного суду України у справі № 440/539/21 від 07.08.2022 у якій суд прийняв рішення на користь органу владних повноважень.
Правовий висновок про пріоритетність життя та здоров`я людини щодо захисту громадян та забезпечення належної якості продукції та відповідність її встановленим вимогам, неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.11. 2019 у справі № 817/381/16, від 14.02.2020 у справі № 808/2525/16, від 28.09.2020 у справі № 826/855/16, від 17.02.2021 у справі № 640/19248/19.
Щодо посилання позивача на частину 14 статті 23 закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 14 ст. 23 Закону № 2735-VІ, на яку посилається представник позивача, органи ринкового нагляду мають право звертатися до призначених органів з оцінки відповідності та визнаних незалежних організацій із запитами про надання інформації про видачу і відмову у видачі документів про відповідність, установлення обмежень щодо них, їх призупинення та припинення дії, а у випадках, визначених технічними регламентами, - також іншої інформації, пов`язаної з процедурами оцінки відповідності вимогам технічних регламентів, до застосування яких були залучені відповідні призначені органи та визнані незалежні організації. Призначені органи з оцінки відповідності та визнані незалежні організації повинні надавати інформацію за такими запитами у десятиденний строк з дня одержання відповідного запиту. Відтак, вказана норма вказує на право, а не обов`язок органу ринкового нагляду звертатись до органів оцінки при проведенні перевірок у розповсюджувачів продукції.
При цьому, таке звернення жодним чином не стосується/не змінює обставин проведення перевірок характеристик продукції у розповсюджувачів. Фактично, звернення до призначених органів з оцінки відповідності із запитами може оцінюватись як варіант паралельної процедури, проте такої, що не виключає відповідальності розповсюджувачів, виробників чи інших осіб.
Відтак, звернення органу ринкового нагляду до призначених органів з оцінки відповідності є реалізацією дискреційного права відповідача та не змінює правової оцінки обставин проведення перевірок характеристик продукції, а також не впливає на питання притягнення відповідних осіб до відповідальності.
Щодо доводів представника позивача про те, що відповідачем не проводився відбір зразків продукції для здійснення їх експертизи (випробування) для встановлення того, що продукція не відповідає встановленим вимогам, становить серйозний ризик або є небезпечною, колегія суддів зазначає, що посадовими особами органу ринкового нагляду першочергово встановлено те, що продукція не відповідає встановленим вимогам, що зафіксовано актом перевірки характеристик продукції.
Як наслідок, згідно статті 29 Закону № 2735-VІ, якщо орган ринкового нагляду встановив, що продукція не відповідає встановленим вимогам, орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.
Відповідно до пункту 5 статті 30 Закону № 2735-VІ, тимчасова заборона надання продукції на ринку запроваджується одночасно з прийняттям рішень, зазначених у цій статті, зокрема, приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами.
Тому, для встановлення тимчасової заборони достатньо встановити факт невідповідності продукції встановленим вимогам, що відповідає обставинам справи.
Варто також зазначити, що з аналізу пункту 1 частини 1 статті 15 та частини 1 статті 23 Закону № 2735-VІ відбір зразків продукції для проведення експертизи є правом посадової особи, що здійснює ринковий нагляд , а не обов`язком до виконання.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» безпечна нехарчова продукція - будь-яка продукція, яка за звичайних або обґрунтовано передбачуваних умов використання (у тому числі щодо строку служби та за необхідності введення в експлуатацію вимог стосовно встановлення і технічного обслуговування) не становить жодного ризику чи становить лише мінімальні ризики, зумовлені використанням такої продукції, які вважаються прийнятними і не створюють загрози суспільним інтересам.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 5 цього ж Закону продукція вважається безпечною, якщо вона відповідає вимогам щодо забезпечення безпечності продукції, встановленим законодавством.
Доказом безпечності продукції є її відповідність національним стандартам, що гармонізовані з відповідними європейськими стандартами. Перелік таких гармонізованих національних стандартів формується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері стандартизації. Цей перелік станом на 1 січня щороку оприлюднюється шляхом його опублікування у друкованому засобі масової інформації центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері стандартизації (у разі його відсутності - у друкованому засобі масової інформації, визначеному цим органом) та шляхом розміщення на офіційному вебсайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері стандартизації.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що нехарчова продукція вважається безпечною, якщо вона не становить жодного ризику чи становить лише мінімальні ризики, зумовлені використанням такої продукції, зокрема, за умови відповідності такої продукції національним стандартам, що гармонізовані з відповідними європейськими стандартами, технічним регламентам, очікування споживачів (користувачів) щодо безпечності продукції за звичайних або обґрунтовано передбачуваних умов її використання, у тому числі з урахуванням особливостей використання такої продукції певними категоріями осіб.
Отже, нові частини та обладнання, які можуть бути встановленні та/ або використані на колісних транспортних засобах, щодо яких відсутні сертифікати відповідності, не можуть вважатися безпечними, оскільки можуть становити загрозу для життя та здоров`я споживачів при її використанні.
У разі потрапляння на ринок України несертифікованої продукції, яка є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам та при її використанні може вийти з ладу, це зокрема призведе до настання дорожньо транспортної пригоди (далі – ДТП). Внаслідок ДТП постраждалі можуть отримати травми: грудної клітки, органів грудної порожнини, живота і органів черевної порожнини, переломи хребта та кісток, а також черепно-мозкові травми. Залежно від виду отриманих травм, постраждалі у ДТП потребують надання першої медичної допомоги та/або стаціонарного лікування, а при одержанні постраждалими травм, несумісних із життям, настає летальний випадок.
Окрім того, колегія суддів ураховує висновок Верховного Суду за постановою від 08.06.2022 у справі № 440/3691/18, де звертається увага на висновки щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №826/2615/18 та від 24.10.2019 у справі №815/1729/16, де зазначено, що: - «…перевірка характеристик продукції може здійснюватися, як у спосіб перевірки інформації, що міститься на супровідних документах до продукції, так і шляхом відбору зразків продукції на експертизу».
Щодо посилання представником позивача на практику Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Висновки Верховного Суду у справі № 1440/2024/18, викладені у постанові від 13 квітня 2025 року, на які посилається представник позивача, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, з огляду на відмінність обставин справи.
У вищевказаній справі позивач неодноразово зауважував, що на підтвердження придбання продукції, яка перевірялася, надавав Головному управлінню Держпродспоживслужби в Миколаївській області копії накладних. Водночас, як убачається з пояснень останнього, ним вони не були взяті до уваги, оскільки інформація про постачальника: склад-магазин № 308, Харківська площадка, промисловий ринок 7 км, Одеса - не є, на його думку, такою, що дає можливість ідентифікувати такого постачальника».
Верховний суд дійшов зауважив, що аналіз наведених норм Порядку від 26.02.02 № 57/188/84/105 дає підстави для висновку про те, що наявність інформації щодо торговельного місця продавця на ринку дає можливість ідентифікувати органом ринкового нагляду таку особу.
Як наслідок, на підтвердження придбання продукції, яка перевірялася, позивач надав Головному управлінню Держпродспоживслужби в Миколаївській області копії накладних, однак останній не вжив заходів щодо перевірки такої інформації з метою ідентифікації особи постачальника.
Водночас у даній справі позивачкою не було надано документів, які дають змогу встановити походження продукції у відповідності до пункту 6 частини сьомої статті 23 Закону № 2735-VI в межах строку проведення перевірки.
Посилання представником позивача на висновки Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2025 року по справі № 580/4355/24, на переконання суду, також є помилковими з огляду на відмінність обставин справ (у справі № 580/4355/24 предметом спору було визнання протиправною та скасування постанови винесеною у зв`язку із створенням позивачем перешкод у проведенні перевірки, що є порушенням пункту 6 частини четвертої статті 44 Закону № 2735-VІ).
Водночас предметом спору у даній справі є законність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої пунктом 2 частиною 2 статті 44 Закону № 2735-VІ.
Відтак, висновки, що містяться у постановах Верховного Суду, на які посилається представник позивача, не підлягають застосуванню при вирішенні цієї справи з огляду на їх нерелевантність.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як передбачено вимогами ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що суб`єкт господарювання не надала необхідної та визначеної законом документації, яка б дозволила відстежити походження продукції та її подальший обіг. Як зазначалось вище, надані до перевірки договори прокату, фіскальні чеки, сертифікати не містять конкретних моделей автокрісел і не дозволяють належним чином ідентифікувати походження продукції. Перевіркою встановлено, що продукція фактично перебувала в обігу і була доступна для споживачів, що робить надання відповідних документів обов`язковим, та покладаючи на позивача обов`язки особи, яка ввела продукцію в обіг.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність дій посадових осіб відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області, вчинених в межах перевірки, а також її висновків, які слугували підставою для прийняття оскарженої постанови, та, які не спростовуються позивачем. 
З урахуванням вказаного вище, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, та спростовуються встановленими обставинами і доказами в справі.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Савицька Н.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Томчук А.В.