Справа № 346/656/26 
Провадження № 22-ц/4808/1126/26 
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої (суддя-доповідач) Пнівчук О.В.,
суддів:    Бойчука І.В., Томин О.О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката Сакалюка Дмитра Васильовича, на рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 квітня 2026 року, у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
в с т а н о в и в:
У лютому 2026 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 29 січня 2024 року по проїздній частині дороги «Південний об?їзд м. Кропивницького» на території Кіровоградської області зі сторони с. Соколівське, з напрямку автомобільної дороги М-13 «Кропивницький - Платонове (на м. Кишинів)», ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan Primera», номерний знак № НОМЕР_1 здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ» державний № НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної ДТП останній отримав тяжкі тілесні ушкодження. В результаті медико-соціальної експертної комісії потерпілому ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок ДТП. 
Оскільки у відповідача на час вчинення ДТП був відсутній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, МТСБУ сплатило на користь потерпілого регламентну виплату за стійку втрату працездатності у розмірі 85 200 грн, витрати на лікування у розмірі 7 559,70 грн, а також моральну шкоду у розмірі 3 240,30 грн в розмірі 68 585,80 грн. 
Посилаючись на те, що вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується вироком Кіровоградського районного суду №390/743/24 від 04 листопада 2024 року, залишеним без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 22 січня 2025 року, до позивача у порядку регресу перейшло право зворотньої вимоги виплаченого відшкодування до заподіювача шкоди в розмірі 96 000,00 грн.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 квітня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник МТСБУ – адвокат Сакалюк Д. В. вказує на порушення судом при ухваленні рішення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
На його думку, необґрунтованим є висновок суду, що відповідач є особою, на яку поширюється дія п.13.1. ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого, учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності на території України. 
Звертає увагу, що пільга, передбачена ст. 13.1 Закону № 1961-IV, має персональний характер і поширюється виключно на осіб, які вже набули відповідного статусу, зокрема учасника бойових дій. Відповідачем було надано довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 3779 від 06.09.2023 року. Проте, лише 22 травня 2024 року відповідачу офіційно було надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення серії НОМЕР_3 . Тобто, на момент ДТП (29.01.2024 року) у нього не було статусу УБД.
Натомість надана відповідачем довідка, підтверджує, що останній був військовослужбовцем, який брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Це є лише підставою для надання статусу УБД, але не набуття самого статусу УБД. Отже, на думку скаржника, поки процедура надання статусу УБД не завершена, особа не має права на пільгу в розумінні Закону № 1961-IV.
За наведених обставин просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу після закінчення встановленого судом строку для його подання. Одночасно він звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного строку, зазначивши, що ще до спливу процесуального строку подавав клопотання про його продовження. Водночас вказане клопотання судом не було задоволене, а будь-якого процесуального рішення щодо нього суд не ухвалив.
Суд вважає, що клопотання про продовження строку до задоволення не підлягає.
Так, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою МТСБУ. Копію апеляційної скарги та доданих до неї документів надіслано відповідачу в його електронний кабінет 13 травня 2026 року та роз`яснено право подати відзив протягом 10 днів з дня отримання ухвали.Повторно копію ухвали та апеляційної скарги надіслано на електронну адресу відповідача 20 травня 2026 року та отримано ним в цей же день. Відзив на апеляційну скаргу подано 09 червня 2026 року.
В силу вимог статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
Оскільки ОСОБА_1 звертався із клопотанням про продовження процесуального строку до його закінчення, однак не вчинив одночасно процесуальної дії у вигляді подання відзиву, підстави для поновлення пропущеного строку відсутні. У зв`язку з цим відзив, поданий після спливу встановленого судом строку, підлягає залишенню без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд вважав, що відповідач є особою, на яку поширюється дія п.13.1. ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому виплата відшкодування потерпілій особі здійснюється МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих без можливості застосування регресу.
З цим висновком суду колегія погоджується з огляду на таке.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.01.2024 року в м. Кропивницький відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «NISSAN PRIMERA DW 714 JH» д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , який здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ» д.н.з № НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП потерпілий ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП, що підтверджується копією вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.11.204 у справі № 390/743/24 та ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 22.01.2025, якою вирок залишено без змін.
Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1439 від 05.03.2024 року встановлено, що ОСОБА_2 був госпіталізований до травматологічного відділення 29.01.2024 року. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4101 від 15.05.2024 року встановлено, що ОСОБА_2 повторно перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 18.03.2024 року. 
Згідно з копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_6 від 20.11.2024 року, виданого ОСОБА_2 , йому встановлено III групу інвалідності за загальним захворюванням.
З копії довідки МСЕК № 389233 вбачається, що ОСОБА_2 у зв`язку із встановленням III групи інвалідності протипоказані значні фізичні навантаження та тривала ходьба.
На час вчинення ДТП транспортний засіб «NISSAN PRIMERA DW 714 JH» д.н.з. НОМЕР_4 не був забезпечений, та його власник не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Представник потерпілого ОСОБА_2 07 квітня 2025 року звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. Заявлені до відшкодування вимоги включають: шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності у разі встановлення III групи інвалідності, у розмірі 85 200 грн; витрати на лікування – 7 559 грн 70 коп.; моральну шкоду – 4 697 грн 99 коп.
На підставі наказу та довідки № 1 від 10 липня року позивачем було відшкодовано зазначену шкоду ОСОБА_2 в загальному розмірі 96 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №23384 від 16 липня 2025 року.
Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до пункту 41.1 (а) статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.
В обґрунтування вимог про стягнення шкоди в порядку регресу позивач посилається на те, що ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем ПДР України, що підтверджується вироком суду.
Положеннями пункту 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, що стосуються предмету спору, зазначено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Крім того, пунктом 38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, що стосуються предмету спору, передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 3779 від 06.09.2023 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_7 , матрос ОСОБА_1 у період з 01.06.2023 року по теперішній час брав учать у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, та перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
22 травня 2024 року ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення серії НОМЕР_3 .
Колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про те, що відповідач на момент виникнення спірних правовідносин фактично належав до категорії осіб, визначених пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961-IV. За таких обставин обов`язок з відшкодування шкоди покладається на МТСБУ та виконується за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, що виключає можливість реалізації МТСБУ права регресної вимоги до відповідача.
Натомість необґрунтованими є доводи про наявність у МТСБУ права регресної вимоги з підстав того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 ще не отримав посвідчення учасника бойових дій.
З наданої довідки Військової частини НОМЕР_7 №3779 від 06 вересня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 01 червня 2023 року безпосередньо брав участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах проведення таких заходів. Отже, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 вже виконував завдання, які відповідно до законодавства є підставою для набуття статусу учасника бойових дій. Надання йому 22 травня 2024 року статусу учасника бойових дій та видача посвідчення серії НОМЕР_3 лише офіційно підтвердили наявність такого статусу, а не створили його вперше.
Сам по собі факт оформлення посвідчення після настання ДТП не спростовує наявності у ОСОБА_1 передбачених законом підстав для віднесення його до категорії учасників бойових дій на момент виникнення спірних правовідносин. Таким чином, з огляду на підтверджену участь ОСОБА_1 у заходах із захисту незалежності та територіальної цілісності України до моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів доходить висновку, що на нього поширювалися гарантії, передбачені пунктом 13.1 статті 13 Закону №1961-IV, а тому підстави для пред`явлення до нього регресної вимоги відсутні.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. А тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то апеляційний суд не здійснює перерозподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 368, 374, 376, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 квітня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча         О.В. Пнівчук
Судді:           І.В. Бойчук
О.О. Томин