Справа № 143/36/26
Провадження № 22-ц/801/1221/2026
Категорія: 32
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол М. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року	Справа № 143/36/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Рибчинського В.П., Оніщука В.В.,
за участі секретаря судового засідання: Ходакової М.Г.
позивач : ОСОБА_1 
відповідачі: Погребищенська міська рада, Вінницька обласна державна адміністрація
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.03.2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради, Вінницької обласної державної адміністрації про визнання відсутності обов`язку сплачувати орендну плату, тимчасове припинення зобов`язання зі сплати орендної плати, визнання факту істотної зміни обставин та визнання протиправним нарахування орендної плати, -
Встановив
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Погребищенської міської ради , Вінницької обласної державної адміністрації про визнання відсутності обов`язку сплачувати орендну плату, тимчасове припинення зобов`язання зі сплати орендної плати, визнання факту істотної зміни обставин та визнання протиправним нарахування орендної плати. Вказав, що 15.01.2020 року між ним та Вінницькою обласною державною адміністрацією були укладені договори оренди водних об`єктів №523484700-1 та №523484700-3 за результатами земельних торгів, предметом яких є водні об`єкти (ставки), розташовані на території Погребищенської міської ради, що використовуються для здійснення рибогосподарської діяльності. Згідно умов договорів позивач зобов`язаний сплачувати орендну плату та плату за водне дзеркало, а орендодавець зобов`язаний надати об`єкт оренди у користування . З 2024-2025 років водні об`єкти, що є предметом оренди, фактично втратили можливість використання за призначенням, оскільки відбулося істотне порушення гідрологічного режиму, припинився природній потік води, а водні об`єкти пересохли та стали непридатні для здійснення рибогосподарської діяльності. Такі обставини мають об`єктивний характер, спричинені природними факторами та діями третіх осіб і підтверджуються зверненнями ОСОБА_1 до органів влади, матеріалами перевірок, фактичним станом ставків. Незважаючи на неможливість користування об`єктами оренди, відповідачі продовжують нараховувати орендну плату, що призводить до порушення прав позивача. Враховуючи викладене , просив визнати відсутнім у нього обов`язок сплачувати орендну плату за водне дзеркало за договорами оренди водних об`єктів №523484700-1 та №523484700-3 за період фактичної неможливості користування водними об`єктами, починаючи з 01.01.2025 року ; визнати зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати орендної плати тимчасово припиненими на період, протягом якого об`єкти оренди не можуть бути використані за цільовим призначенням з причин, що не залежать від позивача ;визнати факт істотної зміни обставин, з якими сторони пов`язували можливість виконання договорів оренди водних об`єктів ; визнати протиправними нарахування орендної плати за період фактичної неможливості користування водними об`єктами , а також стягнути з відповідачів судові витрати.
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.03.2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради та Вінницької обласної державної адміністрації про визнання відсутності обов`язку сплачувати орендну плату, тимчасове припинення зобов`язання та усунення порушення прав орендаря відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищезазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права ,а у справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов і визнати відсутність у ОСОБА_1 обов`язку сплачувати орендну плату за договорами №523484700-1 та №523484700-3 від 15.01.2020 за весь період фактичної неможливості використання об`єктів за цільовим призначенням — починаючи з 01 січня 2025 року по дату відновлення нормального підпірного рівня води у ставках, підтвердженого офіційним актом обстеження. Погребищенській міській раді здійснити перерахунок орендних платежів за договорами №523484700-1 та №523484700-3, виключивши з нарахувань суми орендної плати за вказаний у підпункті 2.1. п. 2 цієї прохальної частини період. 
Вказав, що суд помилково розглянув справу , як спір про зміну розміру орендної плати із застосуванням ст.23 ЗУ «Про оренду землі», оскільки предметом договорів є водні об`єкти, а не земельні ділянки. Ст. 23 ЗУ «Про оренду землі» забороняє зменшення орендної плати за погодженням сторін, натомість ч. 6 ст. 762 ЦК України передбачає звільнення від плати, як правовий наслідок об`єктивної неможливості користування майном, звільнення від плати настає в силу закону незалежно від волевиявлення сторін і не є «зменшенням за погодженням». Окрім того, ст. 23 ЗУ «Про оренду землі» не регулює наслідків неможливості використання орендованого об`єкта, тому, оскільки ні ЗУ «Про оренду землі», ні ВК України не містять спеціальної норми про наслідки неможливості користування, застосовується ч. 6 ст. 762 ЦК. Суд, встановивши факт пересихання водних об`єктів, не застосував передбачені законом правові наслідки за ч.6 ст.762 ЦК України про звільнення наймача від плати за час, протягом якого майно не могло використовуватися. Суд залишив без оцінки пряму договірну підставу, передбачену п. 12 обох договорів: розмір орендної плати переглядається у разі погіршення стану об`єкта оренди, що сталося не з вини орендаря, що підтверджено документами. Суд послався на п. 34 договорів оренди , за яким ризик випадкового знищення або пошкодження несе орендар, однак ця умова не застосовується, оскільки ставки не знищені, проте їх використання неможливе через зовнішні обставини. Суд визнав листи ДЕІ та БУВР неналежними доказами, що є помилковим, оскільки вони є офіційними документами (ст. 96 ЦПК), складеними компетентними органом та стосуються безпосереднього предмета доказування. Висновок суду про недотримання досудового порядку є необґрунтованим, ч. 6 ст. 762 ЦК не встановлює обов`язкового досудового порядку як умови права на звільнення від плати. 
У відзиві на апеляційну скаргу Погребищенська міська рада, вважає рішення законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Оскаржуване рішення вказаним вимогам закону не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.01.2020 між ОСОБА_1 та Вінницькою обласною державною адміністрацією укладено договір оренди водного об`єкта №523484700-1. Предметом договору є водний об`єкт (ставок) для рибогосподарських потреб, площею 5,4113 га, що розташований за межами с. Розкопане Погребищенського району Вінницької області. Об`єктом оренди за цим договором є (п.2 договору): -вода (водний простір) водного об`єкта 56,6 тис. м3; 5,4113 га; -земельна ділянка під водним об`єктом 5,4113 га; -землі, які використовуються для технічної інфраструктури 0,2360 га; 0523484700:05:003:0016. Договір укладено на 20 років. Відповідно до п.9 договору орендна плата вноситься орендарем за воду (водний простір) у розмірі 2 510, 25 грн в рік; за земельну ділянку за місцем її розташування у розмірі 3,375% від нормативної грошової оцінки землі у сумі 3 000 грн в рік. (а.с. 5-9).
15.01.2020 між ОСОБА_1 та Вінницькою обласною державною адміністрацією укладено ще один договір оренди водного об`єкта №523484700-3,предметом якого є водний об`єкт (ставок) для рибогосподарських потреб, площею 6,4709 га, що розташований за межами с. Розкопане Погребищенського району Вінницької області. Об`єктом оренди за цим договором є (п.2 договору): - вода (водний простір) водного об`єкта 67,6 тис. м3; 6,4709 га; - земельна ділянка під водним об`єктом 6,4709 га; - землі, які використовуються для технічної інфраструктури 0,2100 га; 0523484700:05:003:0015. Договір укладено на 20 років. Відповідно до п.9 договору орендна плата вноситься орендарем за воду (водний простір) у розмірі 3001, 79 грн в рік; за земельну ділянку за місцем її розташування у розмірі 3,375% від нормативної грошової оцінки землі у сумі 3 397, 25 грн в рік. (а.с. 13-17).
20.03.2020 між сторонами підписано акти прийому-передачі об`єктів оренди (а.с. 11, 19, на звороті).
З інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку вбачається , що суб`єктом права власності на земельні ділянки водного фонду з кадастровими номерами 0523484700:05:003:0015 та 0523484700:05:003:0016 ,починаючи з 22.12.2022 є Погребищенська міська рада, право оренди землі зареєстровано за ОСОБА_1 17.03.2020 (а.с. 21-22).
22.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до Погребищенської міської ради із заявою щодо порушення земельного та водного законодавства в межах територіальної громади, в якій просив ініціювати обстеження території, розглянути питання на сесії ради, сприяти направленню звернень до вищих органів виконавчої влади та надати письмову відповідь про результати реагування. (а.с. 23). 
24.04.2025 та 30.04.2025 з відповідей Погребищенської міської ради на звернення ОСОБА_1 вбачається , що для проведення перевірки фактів порушення земельного та водного законодавства, що вказані у зверненні позивача, а також вжиття заходів з державного контролю ,у Погребищенської міської ради відсутні будь-які правові підстави (а.с. 29-32).
22.04.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до Вінницької обласної військової адміністрації із заявою щодо порушення екологічної безпеки та водного балансу у Погребищенському районі, в якій просив: вжити заходів реагування відповідно до повноважень; залучити відповідні служби до перевірки; сприяти координації дій органів контролю для усунення порушень (а.с.23 зворот).
З відповіді Вінницької обласної військової адміністрації від 22.05.2025 ОСОБА_1 вбачається , що Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області обстежено прибережні захисні смуги на території Погребищенської міської ради, встановлено факти самовільного зайняття та використання без відповідних рішень земельних ділянок та вказану інформацію направлено до Національної поліції у Вінницькій області (а. с. 35).
22.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою про порушення цільового використання земель та обробки охоронних зон водойм, в якій просив провести перевірку на місцевості і встановити порушників та вжити заходів реагування відповідно до повноважень. (а.с.24).
22.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області із заявою щодо порушення водного, земельного та екологічного законодавства у Погребищенському районі, в якій просив провести виїзну перевірку; задокументувати порушення; вжити заходів реагування (припис, адміністративне провадження).(а.с.24 зворот)
29.04.2025 року Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області надано відповідь на запит Вінницької обласної військової адміністрації, в якій вказано, що обстежено прибережні захисні смуги на території Погребищенської міської ради, встановлено факти самовільного зайняття та використання без відповідних рішень земельних ділянок та вказану інформацію направлено до Національної поліції у Вінницькій області, (а.с. 28).
26.04.2025 позивач звернувся до Погребищенської міської ради із заявою щодо вжиття заходів реагування та порушення земельного та водного законодавства ,у якій просив: розглянути на засіданні виконкому питання про стан охоронних зон каскадних водойм і факти порушення водного та земельного законодавства; прийняти рішення щодо створення комісії для обстеження земельних ділянок та зафіксувати порушення; ухвалити рішення про тимчасове обмеження або зупинення використання земель, що розташовані в прибережно-захисних смугах і охоронних зонах водойм для усунення порушень; офіційно звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Державної екологічної інспекції у Вінницькій області з вимогою проведення державного контролю. Вжити заходи щодо виконання вимог розпорядження КМУ від 12.07.2024 №648-р, зокрема п.10 плану дій, в якому передбачено розроблення місцевих програм відновлення малих річок – приток річки Рось, здійснення заходів із урахуванням специфіки управління малими річками, розчистка джерел та покращення умов існування і відтворення водних біоресурсів. (а.с. 25-26).
02.07.2025 позивач звернувся до Вінницької обласної військової адміністрації, Вінницької обласної державної адміністрації, Погребищенської міської ради із заявою щодо тимчасового звільнення його від сплати орендної плати за договорами №523484700-1 та №523484700-3 та вимогу щодо вжиття заходів контролю і охорони водного об`єкта відповідно до умов договорів (а.с. 27).Просив тимчасово звільнити його від сплати орендної плати за договорами №523484700-1 та №523484700-3, починаючи з 2024 року – на період фактичної неможливості користування водними об`єктами, організувати перевірку стану об`єктів на місці; вжити заходів щодо недопущення подальшої незаконної діяльності третіх осіб, яка шкодить екосистемі та унеможливлює законне використання орендованих водних об`єктів. 
З відповіді Погребищенської міської ради від 15.07.2025 на звернення позивача від 02.07.2025 вбачається , що міською радою рішення про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель не приймались, а тому радою було направлено відповідні звернення до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, до Немирівської окружної прокуратури Вінницького району Вінницької області. За наявною інформацією, вказаною у листі Немирівської окружної прокуратури від 15.05.2025 року № 534/1-1022-21, Державною екологічною інспекцією 26.03.2025 року було проведено обстеження вказаних водних об`єктів, за результатами виявлених порушень, матеріали обстеження та заява про встановлення винних осіб були скеровані до ГУНП у Вінницькій області. Слідчим управління ГУНП у Вінницькій області згідно виявлених фактів 10.04.2025 року внесено відомості до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення за ч.2 ст.197-1 КК України (а. с. 33-34).
Басейновим управлінням водних ресурсів річки Південний Буг здійснено виїзд на місцевість та встановлено факти, що ставки, площею 6,4709 га та 5,4113 га є сухими (а. с. 36-37).
Відмовляючи у задоволенні позову до Погребищенської міської ради, суд виходив із того, що договори оренди є чинними та обов`язковими до виконання, а тому ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати орендну плату відповідно до умов договорів та ст. 526, 629 ЦК України. Докази ОСОБА_1 про пересихання водойм суд визнав неналежними для звільнення його від обов`язку сплати орендних платежів. Крім того, вимоги ОСОБА_1 фактично спрямовані на невизначене звільнення від орендної плати у майбутньому, що є недопустимим. Суд відмовив у частині позовних вимог до Вінницької обласної державної адміністрації, оскільки визнав Вінницьку ОДА неналежним відповідачем, так як вона не є розпорядником спірних земель. Також суд виходив із того, що ОСОБА_1 не дотримався договірного порядку вирішення питання щодо перегляду орендної плати, оскільки він не звертався до Погребищенської міської ради щодо перегляду розміру орендної плати на підставі п.12 договорів оренди. Суд застосував спеціальну норму ст. 23 ЗУ «Про оренду землі», яка має пріоритет над ст. 762 ЦК України у цих правовідносинах, оскільки земельні ділянки передані в оренду на торгах і перебувають у комунальній власності. 
Разом із тим, колегія суддів вважає, що із висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.
Правовідносини сторін у справі регулюються ЦК України, ЗК України ВК України ,ЗУ «Про оренду землі». 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 23 Закону України «Про оренду землі» як спеціальна норма, що нібито має пріоритет над статтею 762 Цивільного кодексу України.
Предметом укладених між сторонами договорів є орендовані водні об`єкти (каскад ставків) у комплексі із земельними ділянками під ними. Цільовим призначенням та основним корисним критерієм використання об`єкта оренди для орендаря є саме наявність та використання водного ресурсу.
Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України положення цього кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають, зокрема, у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності, передані в оренду на земельних торгах, не може бути зменшена за згодою сторін протягом строку дії договору оренди, а також у разі його поновлення (крім випадків консервації таких земельних ділянок, а також визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами).
Згідно ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Отже, ст. 23 ЗУ «Про оренду землі» регулює відносини щодо зміни (перегляду) розміру орендної плати за погодженням сторін або у судовому порядку за умов звичайної, правомірної та фактично можливої експлуатації земельної ділянки. Ця норма регламентує волевиявлення сторін щодо ревізії умов договору.
Натомість, частина 6 статті 762 ЦК України передбачає самостійний правовий наслідок — звільнення від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане орендарем через обставини, за які він не відповідає. Звільнення від сплати орендної плати в силу ч. 6 ст. 762 ЦК України настає як захисна санкція закону (імперативний наслідок) у разі настання об`єктивної неможливості користування майном, що не залежить від волі сторін і не є  «зменшенням або переглядом розміру плати за погодженням».
Спеціальне законодавство (ні ЗУ «Про оренду землі», ні Водний кодекс України) не містить особливих правил щодо наслідків повної та об`єктивної неможливості використання водного об`єкта. За таких обставин, відповідно до принципу субсидіарного застосування норм цивільного права, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме загальна норма - ч. 6 ст. 762 ЦК України ,а висновок суду про зворотнє свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права.
Разом із тим, можливість її застосування судом у даних правовідносинах напряму корелюється із дотриманням судом норм процесуального права щодо з`ясування судом питання про наявність порушених прав позивача і способами їх захисту. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм матеріального або процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного рішення.
Аналізуючи зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує висновки суду першої інстанції виключно з мотивів неправильного застосування норм матеріального права (ст. 23 ЗУ «Про оренду землі» замість ч. 6 ст. 762 ЦК України) та не посилається на процесуальні помилки суду щодо оцінки обраного ним способу захисту прав.
В той же час, під час перегляду справи колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у позові, припустився суттєвих порушень як норм матеріального права (щодо кваліфікації правовідносин оренди водного об`єкта), так і норм процесуального права (щодо першочерговості оцінки ефективності способу захисту прав). Суд першої інстанції безпідставно вдався до дослідження та оцінки фактичних доказів сухості ставків за умов, коли позов взагалі не міг бути задоволений через очевидну неефективність обраного позивачем процесуального шляху захисту.
Оскільки вказані порушення норм права призвели до винесення рішення з помилковим обґрунтуванням підстав відмови , колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 367 ЦПК України, вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги з метою виправлення помилок суду першої інстанції і забезпечення належного процесуального вирішення спору.
Колегія суддів вважає, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі є неможливим через обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту прав, що в силу чинного процесуального законодавства є самостійною, першочерговою та абсолютно достатньою підставою для відмови у позові без оцінки фактичних обставин справи по суті та дослідження доказів.
Згідно зі статтею 15 ЦК України та статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосовуваний судом спосіб захисту має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та забезпечує реальне правове поновлення або захист особи, яка звернулася до суду.
Звертаючись до суду позивач зазначив, що за договорами оренди йому надано в користування каскад ставків (водні об`єкти) разом із земельними ділянками під ними. Однак, починаючи з 01.01.2025 року, внаслідок чинників екологічного та антропогенного характеру (зокрема, розорювання прибережних захисних смуг третіми особами), об`єкт оренди - водойми фактично пересохли. Посилаючись на норми ч. 6 ст. 762 ЦК України і на те, що він позбавлений можливості використовувати водні об`єкти з незалежних від нього причин, він вважає свої права порушеними і те, що має бути звільнений від обов`язку сплати орендної плати ,починаючи з 01.01.2025 року ,обираючи такі способи захисту як :
визнати відсутнім у нього обов`язку сплачувати орендну плату за водне дзеркало за договорами оренди водних об`єктів за період фактичної неможливості користування ними, починаючи з 01.01.2025 року;
визнати зобов`язання зі сплати орендної плати за вказаними договорами тимчасово припиненим на підставі частини 6 статті 762 ЦК України;
визнати факт істотної зміни обставин у зв`язку з висиханням (відсутністю води) у каскаді ставків;
визнати протиправним нарахування орендної плати за період такої фактичної неможливості користування.
Відповідно до п.1.ч.1 ст. 264 ЦПК суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Згідно змісту ст.265 ЦПК України , у рішенні зазначаються, зокрема, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду (п.п.4 ч.4 ст.265 ЦПК )
Крім того, згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Тобто ,позивач мав довести суду не лише факт наявності у нього права ,а і факт (обставини) його порушення з боку відповідачів, а суд повинен був вирішити , чи мали місце з боку відповідачів обставини порушення прав позивача та якими доказами вони підтверджуються і зазначити вказане у рішенні. 
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 09.09.2024 у справі № 671/1543/21 дійшла висновку ,що установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, з огляду, зокрема, на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/16981/17 (провадження № 12-7гс19, пункт 5.22)). Крім того, визнання права застосовується не лише у разі наявності порушення такого права, а також у разі його невизнання чи оспорення, що узгоджується з частиною першої статті 15 та статтею 392 ЦК України.
Між тим, суд не звернув уваги на те, що позивач не довів суду обставини порушення, не визнання або оспорення його прав, передбачених ч.6 ст.762 ЦК , за захистом яких він звернувся до суду, з боку відповідачів .
Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Разом із тим, такі способи захисту, як «визнання відсутності обов`язку на майбутнє» або «визнання зобов`язання тимчасово припиненим» за превентивним позовом боржника, ні договором ,ні чинним законодавством України не передбачені, не відповідають положенням статті 16 ЦК України та суперечать загальним засадам цивільного судочинства. Цивільне право захищає від вже наявного, актуального порушення, невизнання або оспорювання права. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого виплаває із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16; від 06 лютого 2019 року у справі №522/12901/17-ц, від 19 травня 2020 року у справі №922/4206/19; від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18; від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18; від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17; від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 .
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 № 671/1543/21 (61-18278сво23) викладено висновки про те, що «Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) ».
Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин і є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. (постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20)
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, підпункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 54),від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження№ 14-2цс21, пункт 155), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (провадження № 14-72цс21, підпункт 8.46).
Відповідно до сталої та послідовної практики Великої Палати Верховного Суду (зокрема, правових позицій щодо визнання відсутнім права/обов`язку), право заперечувати проти нарахування орендної плати з посиланням на ч. 6 ст. 762 ЦК України за своєю процесуальною природою є інструментом захисту (матеріально-правовим запереченням) боржника у вже наявному спорі за позовом кредитора про стягнення коштів, а не самостійною підставою для ініціювання орендарем окремого позову.
Відтак, обрані ОСОБА_1 у даному позові способи захисту не передбачені, а усе ,що зазначав ОСОБА_1 у позовній заяві в частині вимог про визнання відсутнім у нього обов`язку сплачувати орендну плату, може бути запереченням проти позову до нього або предметом зустрічного позову у разі пред`явлення до нього орендодавцем позову про стягнення орендної плати за вказаний період . 
Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами , Вінницька обласна державна адміністрація 22.12.2022 року передала земельні ділянки водного фонду, площею 5,6473 га, 6,6809 га з кадастровими номерами 0523484700:05:003:0016 та 0523484700:05:003:0015 у комунальну власність Погребищенської територіальної громади в особі Погребищенської міської ради, а відтак ,Вінницька обласна військова адміністрація ,що не є власником вказаних ділянок водного фонду ,не являється належним відповідачем за даним позовом.
В той же час , Погребищенська міська рада, яка з дати державної реєстрації 22.12.2022 року права комунальної власності в ДРПВП стала власником , і до якої в силу ч.1 ст.148 - 1 ЗК України перейшли права орендодавця вказаних ділянок , на час звернення позивача і судового розгляду не пред`являла до ОСОБА_1 жодних претензій, вимог чи позовів про стягнення з нього заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2025 року. Отже, право позивача у матеріальному вимірі не є порушеним, заперечуваним або оспорюваним з боку нового власника землі. Позивач фактично звернувся за судовим рішенням «на випередження», а заявлені вимоги про визнання відсутнім обов`язку зі сплати орендної плати і зобов`язання тимчасово припиненим фактично спрямовані на встановлення обставин, які можуть бути предметом оцінки суду лише у разі виникнення спору щодо стягнення відповідної заборгованості. При цьому матеріали справи не містять доказів пред`явлення до позивача вимог про стягнення орендної плати за спірний період.
Вимога про «визнання факту істотної зміни обставин» також є неналежним способом захисту, оскільки встановлення фактів, що мають юридичне значення, у позовному провадженні не може бути самостійним предметом позову, а є лише елементом мотивувальної частини суду при вирішенні матеріального спору (наприклад, про розірвання договору або внесення змін до нього).
Таким чином, заявлені ОСОБА_1 вимоги фактично спрямовані на встановлення наперед і на невизначений майбутній період відсутності обов`язку зі сплати орендних платежів, що не узгоджується із природою спірних правовідносин та визначеними способами захисту цивільних прав. Така вимога не може вважатися належним та ефективним способом захисту, оскільки суд не вправі наперед, поза межами конкретного спору та без визначених часових меж, констатувати відсутність обов`язку зі сплати орендної плати на майбутнє. Подібне фактично означало б превентивне звільнення сторони договору у судовому порядку від виконання грошового зобов`язання незалежно від настання у майбутньому конкретних юридичних фактів, що є неприпустимим .
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не доведено порушення, невизнання або оспорення відповідачем його прав та обрано неналежний спосіб захисту , що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Так як позивач обрав неналежний спосіб захисту (власний позов про констатацію відсутності обов`язку на майбутнє, визнання протиправним нарахування орендної плати ), суд першої інстанції, відповідно до вимог процесуального права, був зобов`язаний відмовити в задоволенні позову виключно з цієї підстави, не вдаючись до оцінки фактичних обставин щодо стану водойм та дослідження доказів сухості ставків і оцінка доказів цих обставин судом за наявності неналежного способу захисту була процесуально помилковою.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції ,порушивши норми матеріального і процесуального права , не відмовив у позові саме із вищезазначених підстав, незалежно від інших встановлених місцевим судом обставин , колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню апеляційним судом із ухваленням у справі нового рішення – про відмову у задоволенні позову у зв`язку з неналежно обраним позивачем способом захисту ,що є самостійною підставою для відмови у позові.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 ,а також приписів ст.141 ЦПК України, судові витрати у суді першої і апеляційної інстанції справі залишаються за ним. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України,-
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.03.2026 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради, Вінницької обласної державної адміністрації про визнання відсутності обов`язку сплачувати орендну плату, тимчасове припинення зобов`язання зі сплати орендної плати, визнання факту істотної зміни обставин та визнання протиправним нарахування орендної плати, - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук 

судді: В.В. Оніщук

В.П. Рибчинський