Справа № 137/248/26
Провадження № 22-ц/801/1255/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Верещинська Я. С.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року	Справа № 137/248/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Літинського районного суду Вінницької області у складі судді Верещинської Я. С. від 24 березня 2026 року (дата складання повного тексту судового рішення: 30 березня 2026 року), 

встановив:

У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 25 003 грн 30 к. заборгованості за договором № 1463436 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 04 листопада 2019 року (далі кредитний договір № 1463436 від 04 листопада 2019 року), яка складається з: 
- 8 050 грн 00 к. заборгованості за тілом кредиту; 
- 16 953 грн 30 к. заборгованості за процентами.
На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 04 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі – ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1463436, за умовами якого  ОСОБА_1 надано кошти в розмірі 8 050 грн 00 к., які він зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування позикою. 
30 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-30042021, згідно з яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до  ОСОБА_1 за кредитним договором № 1463436 від 04 листопада 2019 року.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у зазначеному розмірі.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 24 березня 2026 року у позові відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь  ОСОБА_1 4 000 грн 00 к. у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Авентус Україна» порушило умови пункту 3.5. кредитного договору № 1463436 від 04 листопада 2019 року та пункту 7.4 Правил надання коштів у позику, тому що всі платежі ОСОБА_1 , які загалом склали 46 440 грн 45 к., зараховувало виключно на погашення процентів, хоча отримані від позичальника кошти мали спрямовуватися насамперед на прострочену суму позики (тіло кредиту), і лише потім – на прострочені проценти. З огляду на це суд дійшов висновку, що сплачена відповідачем сума повністю покриває заборгованість за тілом кредиту.
Крім того первісний кредитор нараховував проценти за період з 04 листопада 2019 року по 03 лютого 2021 року (поза межами 120-денного ліміту), посилаючись на пролонгацію договору. Проте суд встановив, що позивач не надав жодних доказів того, що офіційно повідомляв позичальника про продовження строку кредитування.
Також суд зазначив, що загальна сума нарахованих процентів (як сплачених, так і заявлених до стягнення) склала 63 393 грн 15 к., що в рази перевищувало тіло кредиту (8 050 грн 00 к.). Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» така надмірна сума є несправедливою, оскільки створює непомірний тягар для клієнта та виконує каральну, а не компенсаційну функцію.
Враховуючи, що в задоволенні позову було відмовлено, суд першої інстанції на підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) поклав на позивача обов`язок із відшкодування відповідачу понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4 000 грн 00 к.
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило рішення Літинського районного суду Вінницької області від 24 березня 2026 року скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було належним чином укладено електронний договір, умови якого є обов`язковими для сторін. ОСОБА_1 підписав графік платежів та паспорт кредиту, підтвердивши згоду з усіма істотними умовами. Позивач зазначав, що висновок суду першої інстанції є помилковим, тому що відповідач одинадцять разів поспіль добровільно й систематично ініціював продовження (пролонгацію) строку дії договору.
Щодо здійснених відповідачем платежів, то він сплачував суми, які точно відповідали саме розміру нарахованих процентів за користування кредитом, а оскільки внесених коштів вистачало лише на покриття процентів, залишку для зменшення основного боргу не було. Через це тіло кредиту жодного разу не зменшувалося і постійно залишалося на рівні 8 050 грн 00 к., а тривалість нарахування процентів збільшувалася правомірно, відповідно до умов пролонгації.
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» також вказувало, що заявлені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн 00 к. є повністю обґрунтованими, документально підтвердженими та відповідають складності виконаної роботи.
Водночас стягнуті судом першої інстанції з позивача на користь відповідача 4 000 грн 00 к. на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката є неспівмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Сама лише наявність доказів у матеріалах справи, на думку заявника, не є безумовною підставою для відшкодування цих витрат, оскільки їхній розмір не відповідає критерію розумної необхідності.
Представниця ОСОБА_1 – адвокатка Вальчук А. В. подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою – четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що 04 листопада 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1463436, який підписано  ОСОБА_1 з використанням електронного підпису, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Відповідно до умов договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 8 050 грн 00 к., на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат, строком на 30 днів, зі сплатою процентів за зниженою процентною ставкою в розмірі 1,35 % в день від суми кредиту, (застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.2 цього договору), та за стандартною процентною ставка в розмірі 1,80 % в день від суми кредиту, що застосовується згідно з пунктами 1.7., 3.4., 3.6.2. цього договору.
Пунктом 1.6. договору установлено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою. 
Згідно з пунктом 1.7. договору після вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн., товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою.
Відповідно до пункту 3.5. договору отримані грошові кошти від клієнта товариство направляє для погашення заборгованості за договором у наступній черговості: у першу чергу прострочена до повернення сума позики та прострочені проценти за користування позикою; у другу чергу сума позики та проценти за користування позикою; у третю чергу – неустойка та інші платежі відповідно до договору.
Підпунктом 7.16.1. пункту 7.16. Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» визначено, що клієнт ініціює продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів та у окремих випадках неустойки (штрафів та пені). Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених на дату дострокового платежу процентів, штрафів та пені заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою.
Згідно з підпунктом 7.16.2. Правил після вчинення клієнтом дій згідно з підпунктом 7.16.1. цього пункту правил та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн. товариство має право, а не обов`язок продовжити строк користування позикою, повідомивши клієнта про таке рішення шляхом надсилання клієнту відповідного повідомлення у особистому кабінеті чи повідомлення іншими засобами зв`язку.
ТОВ «Авентус Україна» виконало свій обов`язок та перерахувало ОСОБА_1 відповідно до умов кредитного договору № 1463436 грошові кошти у сумі 8 050 грн 00 к., що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ».
Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості) станом на 29 квітня 2021 року первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» нараховано заборгованість ОСОБА_1 за договором № 1463436 від 04 листопада 2019 року у сумі 25 003 грн 30 к., з яких: 8 050 грн 00 к. – тіло кредиту, 16 953 грн 30 к. – проценти. 
ОСОБА_1 впродовж грудня 2019 – жовтня 2020 року здійснив одинадцять періодичних платежів на суму 46 440 грн 45 к. 
30 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-30042021, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1463436 від 04 листопада 2019 року на суму 25 003 грн 30 к., з яких: 8 050 грн 00 к. – заборгованість за тілом кредиту, 16 953 грн 30 к. – заборгованість за процентами. Загальна сума нарахованих за весь період процентів склала 63 393 грн 75 к.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
За змістом статей 626, 628 та 638 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. 
Відповідно до статей 207, 639 ЦК України та статей 3, 11 Закону України «Про електронну комерцію» правочин, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем і підписаний електронним підписом, за своїми правовими наслідками прирівнюється до письмового. Моментом підписання такого договору, згідно зі статтею 12 вказаного Закону, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Суд першої інстанції правильно встановив, що 04 листопада 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 1463436 на суму 8 050 грн 00 к.
ОСОБА_1 на виконання умов договору сплатив первісному кредитору суму в розмірі 46 440 грн 45 к., що суттєво перевищує розмір отриманого ним тіла кредиту – 8 050 грн 00 к.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» при зарахуванні цих коштів порушив імперативні вимоги пункту 3.5 договору та погоджених пунктом 7.4 Правил надання коштів у позику. Кредитор в односторонньому порядку спрямовував усі одинадцять платежів ОСОБА_1 (в сумі 46 440 грн 45 к.) виключно на оплату процентів за користування кредитом, жодного разу не зменшивши залишок заборгованості за тілом кредиту, попри те, що кошти мали першочергово спрямовуватися на прострочене тіло позики.
Таке невірне застосування умов договору кредитором призвело до штучного та безпідставного нарахування оспорюваної заборгованості.
Крім того обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо безпідставності нарахування процентів поза межами строку кредитування. 
Відповідно до умов кредитного договору (пункт 1.2.) позика видавалася строком на 30 днів. За змістом пункту 9.4.3 Правил надання коштів у позику строк нарахування процентів у разі прострочення обмежений лімітом (не більше 90 днів після закінчення базового строку), тобто загалом не міг перевищувати 120 днів (30 днів зниженої ставки та 90 днів стандартної ставки з дня прострочення).
Посилання позивача на те, що відповідач своїми діями щоразу пролонгував договір, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.
Згідно з підпунктом 7.16.1. Правил клієнт ініціює продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів та у окремих випадках неустойки (штрафів та пені). Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених на дату дострокового платежу процентів, штрафів та пені заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою (такі положення міститься також у пункті 1.7. кредитного договору).
Разом з тим згідно з пунктом 7.16.2. Правил товариство має право, а не обов`язок продовжити строк користування позикою, повідомивши клієнта про таке рішення шляхом надсилання клієнту відповідного повідомлення у особистому кабінеті чи повідомлення іншими засобами зв`язку.
ТОВ «Авентус Україна» здійснило нарахування процентів за період з 04 листопада 2019 року по 03 лютого 2021 року. Проте матеріали справи не містять доказів того, що кредитор скористався своїм правом, передбаченим пунктом 1.7. кредитного договору та підпунктом 7.16.2 Правил, та прийняв рішення про пролонгацію строку договору, належним чином повідомивши про це ОСОБА_1 через особистий кабінет чи інші засоби зв`язку. 
За відсутності такого повідомлення нарахування процентів поза межами погодженого сторонами строку є порушенням умов пункту 3.2 договору. 
Враховуючи, що ОСОБА_1 фактично сплатив ТОВ «Авентус Україна» 46 440 грн 45 к., що значно перевищує тіло кредиту та проценти, нараховані в межах правомірного строку дії договору, його зобов`язання є припиненими на підставі статті 599 ЦК України (виконанням, проведеним належним чином).
За змістом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Оскільки станом на момент укладення договору відступлення прав вимоги № ККАУ-30042021 від 30 квітня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 була фактично відсутня, то ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не набуло права вимоги до відповідача.
Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про неспівмірність витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 4 000 грн 00 к., стягнутих судом першої інстанції на користь ОСОБА_1 , то апеляційний суд виходить з такого. 
Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У частині третій статті 137 ЦПК України вказано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції до позовної заяви долучено: укладений між ОСОБА_1 та адвокаткою Вальчук А. В. договір про надання правничої допомоги № 050/26 від 02 березня 2026 року, ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, додаткову угоду № 1 від 03 березня 2026 року до договору № 050/26 про надання правової допомоги від 02 березня 2026 року, акт приймання-передачі наданих послуг (понесених витрат) від 09 березня 2026 року, банківську квитанцію №1.565038457.1 від 09 березня 2026 року про оплату послуг. 
З наданих документів встановлено, що розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги становив 4 000 грн 00 к.
При вирішенні питання щодо визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції врахував принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), відмову у задоволенні позову, заперечення позивача щодо розміру витрат та прийшов до правильного висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4 000 грн 00 к., який відповідає критеріям розумності, співмірності, виваженості та справедливості.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення відповідно до норм матеріального права і з додержанням норм процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Разом з відзивом представниця ОСОБА_1 – адвокатка Вальчук А. В. надала апеляційному суду документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем під час апеляційного провадження. Окрім раніше поданого договору про надання правничої допомоги № 050/26 від 02 березня 2026 року долучено: додаткову угоду № 2 від 21 квітня 2026 року до договору № 050/26 про надання правової допомоги від 02 березня 2026 року, акт приймання-передачі наданих послуг (понесених витрат) від 26 квітня 2026 року, банківську квитанцію № 611161079089 від 21 квітня 2026 року про оплату гонорару у розмірі 3 000 грн 00 к. 
Таким чином, враховуючи приписи пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у виді витрат на правничу допомогу адвоката, понесені та документально підтверджені стороною позивача в розмірі 3 000 грн 00 к.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення, а рішення Літинського районного суду Вінницької області від 24 березня 2026 року – без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, на користь ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 , 3 000 (три тисячі) грн 00 к. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий       О. С. Панасюк

Судді:        О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало