Справа № 462/1740/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

26 червня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Кирилюка А. І.,
за участю секретаря судового засідання Шандри В. Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів,

встановив:

Позовні вимоги.
Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 – Іванів-Магльована І. Р., 02.03.2026 року (вх. № 5252) звернулась до Залізничного районного суду м. Львова із позовною заявою (документ сформований у системі «Електронний суд» від 01.03.2026 року), у якій просить суд:
- розірвати договір купівлі-продажу Мультистайлера Dyson Airwrap i.d. HS08 Bluetooth Multi-Styler and Dryer Curly+Coily від 29.11.2025, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ФОП ОСОБА_2 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).
- стягнути з ФОП ОСОБА_2 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошові кошти у розмірі 19 273 (дев`ятнадцять тисяч двісті сімдесят три) грн 00 коп., з яких 16 000 грн 00 коп. сплачені товар та 3 273 грн 00 коп. сплачені за доставку товару.
- стягнути з ФОП ОСОБА_2 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) неустойку у розмірі 7 840 (сім тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок.
- стягнути з ФОП ОСОБА_2 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані з розглядом справи. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2025 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу товару Мультистайлера Dyson Airwrap i.d. HS08 Bluetooth Multi Styler and Dryer Curly+Coily на відстані, за допомогою засобів дистанційного зв`язку, шляхом оформлення замовлення через інтернет-магазин https://mygadgets.com.ua. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором виконав, оплативши повну вартість товару та його доставку. Отримавши товар, ОСОБА_1 виявив, що він має ознаки підробки (неналежної якості; нехарактерна якість матеріалів; невідповідна упаковка; підозрілий дизайн і зовнішній вигляд, відмінний від оригінального виробу; функціональні недоліки). ОСОБА_1 хотів скористатися своїм 14-денним правом на повернення товару, однак Відповідач не реагував на спроби зв`язатися з ними, щоб отримати дані для повернення товару. З урахуванням викладених обставин вбачається, що права ОСОБА_1 як споживача були порушені, у зв`язку з чим він має право вимагати розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплаченої за товар грошової суми в повному обсязі. Враховуючи наведене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 1-23).

Рух справи в суді.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Залізничного районного суду м. Львова від 02.03.2026 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – Кирилюка А. І. (а.с. 24).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.03.2026 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з істотними недоліками (а.с. 30-31).
10.03.2026 року уповноважений представник позивача ОСОБА_1 – Іванів-Магльована І. Р. подала до Залізничного районного суду м. Львова заяву про усунення недоліків позовної заяви, зі змісту, якої вбачається, що останній не вповному обсязі виконав вимоги ухвали суду від 03.03.2026 року (а.с. 33-38).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2026 року позовну заяву залишено без руху повторно, у зв`язку з істотними недоліками (а.с. 40-41).
23.03.2026 року уповноважений представник позивача ОСОБА_1 – Іванів-Магльована І. Р. подала до Залізничного районного суду м. Львова заяву про усунення недоліків позовної заяви, зі змісту, якої вбачається, що останній виконав вимоги ухвали суду від 17.03.2026 року (а.с. 43-46).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.03.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі (а.с. 48-49).
25.03.2026 року уповноважений представник позивача ОСОБА_1 – Іванів-Магльована І. Р. подала до Залізничного районного суду м. Львова заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 55-58).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.03.2026 року клопотання уповноваженого представника позивача ОСОБА_1 – Іванів-Магльованої І. Р. задоволено та постановлено судові засідання проводити у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою Електронного кабінету та власних технічних засобів (а.с. 59-60).

Позиція учасників справи.
Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явилися, однак 26.06.2026 року від уповноваженого представника позивача ОСОБА_1 – Іванів-Магльованої І. Р. у Залізничний районний суд м. Львова надійшло клопотання з якого вбачається, остання не заперечує про розгляд позовної заяви за відсутності сторони позивача, а також про винесення заочного рішення у цивільній справі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити.

Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлені судом фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 29.11.2025 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу товару Мультистайлера Dyson Airwrap i.d. HS08 Bluetooth Multi Styler and Dryer Curly+Coily на відстані, за допомогою засобів дистанційного зв`язку, шляхом оформлення замовлення через інтернет-магазин https://mygadgets.com.ua.). 
02.12.2025 року позивач отримав у відділенні Нової пошти № 72 у м. Львові замовлений товар.
Відповідно до платіжної інструкції № 1ff7ac13-e0e1-4060-b348-ad99de2e8387 від 02.12.2025 року позивач свої зобов`язання за договором виконав, оплативши повну вартість товару та його доставку за допомогою платіжного сервісу NovaPay.
Встановивши, що товар має ознаки підробки (неналежної якості; нехарактерна якість матеріалів; невідповідна упаковка; підозрілий дизайн і зовнішній вигляд, відмінний від оригінального виробу; функціональні недоліки), 09.12.2025 року позивач за власний рахунок відправив товар відправнику Новою Поштою. Однак працівники повідомили Позивача, що з Відповідачем неможливо зв`язатися, і товар був повернутий назад. Факт розрахунку за послуги доставки підтверджується платіжною інструкцією № 569447841 від 09.12.2025 року.
12.03.2026 року діяльність ФОП ОСОБА_2 була припинена. 
Відповідно до листа ДПС України від 26.03.2026 року, суду було надано запитувану інформацію щодо відповідача ОСОБА_2 , а саме її РНОКПП.

Застосоване судом законодавство та мотиви прийняття рішення.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
При цьому, суд враховує, позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) від 16.06.2021 року, згідно якої реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Згідно з ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
За змістом статей 51, 52, 598–609 ЦК України, статей 202–208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Згідно положень ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України).
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 639 ЦК України передбачено форму договору, зокрема договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, він вважається укладеним у письмовій формі.
Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір-купівлі продажу на відстані за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема мережі Інтернет, однак відповідач в односторонньому порядку порушив умов договору, внаслідок чого зобов`язання припинило свою дію.
Згідно вимог ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.
Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач під час використання продукції, яка реалізується на території України, має право на належну якість і безпеку продукції, а також на достовірну інформацію про продукцію та її якість.
Частиною 2 ст. 679 ЦК України передбачено, що в разі, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передачі покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
Відповідно до зазначених положень законодавства вина виробника (продавця) у реалізації неякісної продукції презюмується, тягар доведення причин виникнення недоліків товару лежить на продавцю. Вимоги споживача не підлягають задоволенню тільки у разі, якщо у висновках експертиз буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушенням ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб.
За правилом ч. 5 ст. 698 ЦК України покупець має право на відшкодування збитків, завданих йому продавцем внаслідок використання ним переваг свого становища у виробничій або торговельній діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 700 ЦК України продавець зобов`язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання.
Відповідно до частини першої статті 706 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов`язання.
Разом з тим, відповідно до положень статті 707 ЦК України покупець має право протягом чотирнадцяти днів не рахуючи дня купівлі непродовольчого товару належної якості, якщо триваліший строк не оголошений продавцем, обміняти його у місці купівлі або інших місцях, оголошених продавцем, на аналогічний товар інших розміру, форми, габариту, фасону, комплектації тощо. Вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню, якщо товар не був у споживанні, збережено його товарний вид, споживчі властивості та за наявності доказів придбання товару у цього продавця.
За правилами п. 4 ч. 1 ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором, зокрема: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.
Крім цього, відповідності до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
За правилами ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено: у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача (ч. 3 ст. 8 Закону)
При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.
За правилами ч.4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Якщо відповідно до абзацу другого частини третьої цієї статті підтвердження інформації не вимагається, споживач може розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту його укладення.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору.
Відповідно до положень частин 5-7 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця).
Для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані. Знищення, пошкодження або псування продукції, що сталося не з вини споживача, не позбавляє споживача права на розірвання договору. Зменшення вартості продукції внаслідок відкриття упаковки, огляду чи перевірки продукції не позбавляє права споживача на розірвання договору.
Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей ( ч. 9 ст. 12 Закону).
За змістом статті 611 ЦК України неустойка є одним із наслідків порушення зобов`язання і застосовується як санкція за винну протиправну поведінку боржника.
Оскільки вартість товару становила 16 000 грн 00 коп, а затримка повернення грошей станом на 26.02.2026 рокускладає 49 дні (строк затримки рахується з моменту спливу 30 днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору, тобто з 08.01.2026 року, бо саме 09.12.2025 року було надіслано позивачем товар відповідачу), розмір пені становить 7 840 грн 00 коп.
Окрім цього, відповідно до п. 1 ч. 7, ч. 8 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як зазначає Верховний Суд у постанові від 07.06.2022 у справі № 910/15998/20, під стандартом доказування слід розуміти ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину – доведеною. Тобто, мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.
Стандарт доказування – це міра юридичної аргументації, якої стороні потрібно досягнути у контексті обґрунтування своїх доводів, для того, щоб суд з ними погодився. Верховний Суд у Постанові від 04.03.2024 у справі № 400/4966/21 підкреслює, що на сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» або ж «перевага доказів»; «наявність чітких і переконливих доказів»; «поза розумним сумнівом».
Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У контексті дотримання судом стандартів мотивування слід звернути увагу на рішення «Руїз Торіха проти Іспанії» (№ 18390/91, 09.12.1994 року, §29) та «Проніна проти України» (№ 63566/00, 18.07.2006 року, § 23, 25), у яких ЄСПЛ зауважив, що у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені мотиви, на яких вони ґрунтуються; міра, до якої суд має виконати свій обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення; проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді.
У рішенні «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003 року, § 36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.
У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 § 58 ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Висновки суду.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. 
У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували позовні вимоги у цілому.
Отже, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при поданні позову та не сплачував його, а тому в силу ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у визначеному Законом розмірі: 1 331 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави.
На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 280-284, 352,354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до Фізичної про розірвання договору та стягнення грошових коштів – задовольнити частково. 
Договір купівлі-продажу Мультистайлера Dyson Airwrap i.d. HS08 Bluetooth Multi-Styler and Dryer Curly+Coily від 29.11.2025, укладений між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 – розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти сплачені за товар у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн 00 коп. та грошові кошти сплачені за доставку у розмірі 3 273 (три тисячі двісті сімдесят три) грн 00 коп., що у загальному розмірі становить 19 273 (дев`ятнадцять тисяч двісті сімдесят три) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку у розмірі 7 840 (сім тисяч вісімсот сорок) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу):
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )
Відповідач:  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 )

Суддя/підпис/      
Згідно з оригіналом.

Суддя: