ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5697/26 Справа № 201/10951/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пищиди М.М.
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 15 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 24 січня 2008 року між ВАТ КБ «НАДРА» (найменування у подальшому було змінено на ПАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_3 ( згідно свідоцтва про зміну прізвища від 22 вересня 2015 року серія НОМЕР_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_4 було укладено договір «Автопакет» № 753777/ФЛ, відповідно до якого остання отримала кредит на загальну суму 50 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 20 січня 2013 року. ОСОБА_2 є поручителем ОСОБА_5 , та забезпечував виконання кредитного договору всім своїм майном. Проте грошові кошти, у встановлений кредитним договором строк, відповідачами не були повернуті/сплачені на користь банку, що стало підставою для звернення ПАТ КБ «НАДРА» до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів. Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2014 року по цивільній справі № 201/697/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов ПАТ «КБ «НАДРА» було стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за договором «Автопакет» № 753777/ФЛ від 24 січня 2008 року на загальну суму 600 720,32 грн. Судове рішення набрало чинності 04 квітня 2014 року, але відповідачами досі не виконано. Заборгованість, яка була визначена і встановлена до стягнення на користь банку згідно судового рішення, не була повернута/не сплачена відповідачами, а отже має місце тривале порушення зобов`язання з повернення кредитору грошових коштів. 
В подальшому, 08 травня 2020 року ТОВ «ФК «Факторінгс» на підставі договору № GL2N78545 про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., за реєстровим № 580, придбало у ПАТ «КБ «НАДРА» права вимоги до відповідачів за кредитним договором. Таким чином, з 08 травня 2020 року новим кредитором відносно відповідачів є ТОВ «ФК «Факторінгс», яке набуло всіх прав попереднього кредитора – ПАТ «КБ «НАДРА» відповідно до договору відступлення. Станом на дату подання цього позову, відповідачі не виконали судове рішення та грошові кошти так і не повернули. Заборгованість відповідачів (згідно судового рішення), у розмірі 600 720,32 грн., дотепер залишається непогашеною, у зв`язку із чим ТОВ «ФК «Факторінгс» має право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних, що є особливою мірою відповідальності відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму 600 720,32 грн., яка була визначена і встановлена до стягнення з відповідачів згідно з рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2014 року по цивільній справі №201/697/14-ц. Позивач здійснює нарахування 3% та сум інфляційних втрат за період 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року включно. 
Враховуючи наведене, ТОВ «ФК «Факторінгс» просило суд солідарно стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційних витрат, загальний розмір яких становить 379 584,63 грн., з яких: 3% річних – 88 281,20 грн, інфляційні втрати – 291 303,43 грн. та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 15 січня 2026 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» 3% річних та інфляційні втрати за ст. 625 Цивільного кодексу України, загальний розмір яких становить 379 584,63 грн., з яких: 3 % річних – 88 281,20 грн., інфляційні втрати (інфляційне нарахування) – 291 303,43 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 271,51 грн. з кожного.
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 04 березня 2026 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24 січня 2008 року між ВАТ КБ «НАДРА» (найменування у подальшому було змінено на ПАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_3 ( згідно свідоцтва про зміну прізвища від 22 вересня 2015 року серія НОМЕР_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_4 було укладено договір «Автопакет» № 753777/ФЛ, відповідно до якого остання отримала кредит на загальну суму 50 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 20 січня 2013 року.
ОСОБА_2 є поручителем ОСОБА_5 , та забезпечував виконання кредитного договору всім своїм майном.
Проте грошові кошти, у встановлений кредитним договором строк, відповідачами не були повернуті/сплачені на користь банку, що стало підставою для звернення ПАТ КБ «НАДРА» до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2014 року по цивільній справі № 201/697/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов ПАТ «КБ «НАДРА» було стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за договором «Автопакет» № 753777/ФЛ від 24 січня 2008 року на загальну суму 600 720,32 грн.
Судове рішення набрало чинності 04 квітня 2014 року, але відповідачами досі не виконано.
Заборгованість, яка була визначена і встановлена до стягнення на користь банку згідно судового рішення, не була повернута/не сплачена відповідачами, а отже має місце тривале порушення зобов`язання з повернення кредитору грошових коштів.
08 травня 2020 року ТОВ «ФК «Факторінгс» на підставі договору № GL2N78545 про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., за реєстровим № 580, придбало у ПАТ «КБ «НАДРА» права вимоги до відповідачів за кредитним договором.
Таким чином, з 08 травня 2020 року новим кредитором відносно відповідачів є ТОВ «ФК «Факторінгс».
Позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму 600 720,32 грн., яка була визначена і встановлена до стягнення з відповідачів згідно з рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2014 року по цивільній справі №201/697/14-ц за період 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року включно, загальний розмір яких становить 379 584,63 грн., з яких: 3% річних – 88 281,20 грн, інфляційні втрати – 291 303,43 грн.
Таким чином, з ухваленням судом рішення у справі № 201/697/14-ц про стягнення з відповідача грошових коштів за невиконання грошового зобов`язання та витрат понесених на сплату судового збору, зобов`язання не припинилося та триває до моменту фактичного виконання відповідачем грошового зобов`язання. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Згідно із частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) містяться висновки, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому, для застосування частини другої статті 625 ЦК України необхідним є встановлення обсягу грошового зобов`язання, що виникло у боржника перед кредитором.
За наведеним у частині другій статті 625 ЦК України регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
За період після прострочення повернення позики після закінчення дії кредитного договору підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21) зазначено наступне: Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).
Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22)».
Такі ж правові підходи також застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 753/369/21 (провадження № 61-5785св23), що свідчить про сталість судової практики з питання застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні.
Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що: натуральним зобов`язання (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності; законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності; очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги; приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зроблено висновок, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку».
У справі, що переглядається, рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2014 року по цивільній справі № 201/697/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов ПАТ «КБ «НАДРА» було стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за договором «Автопакет» № 753777/ФЛ від 24 січня 2008 року на загальну суму 600 720,32 грн.
08 травня 2020 року ТОВ «ФК «Факторінгс» на підставі договору № GL2N78545 про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., за реєстровим № 580, придбало у ПАТ «КБ «НАДРА» права вимоги до відповідачів за кредитним договором.
ТОВ «ФК «Факторінгс» не зверталось до суду з вимогами про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання та заміни стягувача у виконавчому листі.
Заявлені позовні вимоги, які виникли на підставі рішення суду від 24 березня 2014 року , не можуть бути задоволені в судовому (примусовому) порядку, оскільки між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не може бути застосовано положення статті 625 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності відхиляються у зв`язку з наступним.
У постанові Великої Палати Верховного суду від 04 грудня 2018 року по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) вказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними, застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що відповідач звільнена від сплати судового збору , з позивача необхідно стягнути на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 6832,52грн
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити .
Заочне рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 15 січня 2026 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 6832,52 грн
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини проголошені 24 червня 2026 року.
Повний текст постанови складено 25 червня 2026 року.

Судді: