Справа № 127/8773/26 
Провадження № 33/801/514/2026
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Закерничної А. О., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Опалюка Сергія Валерійовича – на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,
в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, стягнуто судовий збір у розмірі 665,60 грн.
У постанові суду зазначено, що 06 лютого 2026 року о 18 год 05 хв год на автодорозі М-30, 303 км, водій ОСОБА_1 рухаючись в крайньому правому ряду керуючи автомобілем «Setra», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у крайній лівій смузі у тому ж напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1 ПДР України, за що адміністративна відповідальність встановлена ст. 124 КУпАП. 
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами. 
Не погоджуючись із вказаною постановою, захисник Бугайова О. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
У апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 на захист, оскільки проігнорував клопотання адвоката про передання справи на розгляд іншого суду за місцем проживання ОСОБА_1 , про ознайомлення із матеріалами справи у електронному вигляді та про участь захисника у судовому засіданні у режимі відеоконференції.
Окрім того відповідно до адміністративних матеріалів ОСОБА_1 здійснював маневр перестроювання у крайню ліву смугу, а тому якщо він і вчинив порушення ПДР, що він категорично заперечує, то протокол стосовно нього мав бути складений за порушення п. 10.3 ПДР, адже вимога про дотримання безпечного інтервалу, передбачена п. 13.1 ПДР, за порушення якої притягається до відповідальності ОСОБА_1 , не передбачає здійснення маневру перестроювання. 
Таким чином, протокол відносно ОСОБА_1 був складений неправильно. Обставини, що в ньому викладені, не відповідають дійсності, а порушення пункту 13.1 ПДР ОСОБА_1 за наведених обставин, які підтверджуються належними доказами, вчинити не міг. 
Висновки суду про доведеність факту порушення ОСОБА_1 п. 13.1 ПДР є безпідставними, оскільки дотримання безпечного інтервалу не передбачає зміни полоси для руху транспортного засобу. З матеріалів справи чітко видно, що ОСОБА_1 здійснював перестроювання, а отже не міг порушити п. 13.1. ПДР в даній дорожній ситуації.
У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, адвокат Опалюк С. В. апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.
ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.
Заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, пояснення іншого учасника ДТП, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків. 
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 06 лютого 2026 року серії ЕПР1 №584857, 06 лютого 2026 року 18 год 05 хв на АД М 30, 303 км, водій ОСОБА_1 рухаючись у крайньому правому ряду, керуючи автомобілем «Setra», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у крайній лівій смузі у тому ж напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 13.1 ПДР – водій незалежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану т/з повинен дотримуватися безпечної дистанції, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а. с. 1).
На а. с. 3 схема ДТП, де зафіксовано розташування т/з на дорозі, наявні пошкодження автомобілів.
Відповідно до письмових пояснень, наданих ОСОБА_2 працівникам поліції на місці події, він рухався автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , по трасі М30 у напрямку с. Стрижавка близько 18 год 00 хв у крайній лівій смузі дороги. Паралельно у крайній правій смузі рухався автобус «Setra», д.н.з. НОМЕР_1 . Перед автобусом була перешкода і він не став гальмувати, а почав робити маневр ліворуч в той час, коли ОСОБА_2 рухався паралельно в лівій смузі, та здійснив наїзд на його автомобіль (а. с. 4).
Відповідно до письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 працівникам поліції на місці події, він рухався тією ж дорогою, побачив попереду два стоячі автомобілі. Завчасно увімкнувши лівий сигнал покажчика повороту, ОСОБА_1 почав здійснювати маневр, щоб об`їхати вказані авто. Під час маневру протягом кількох секунд відбувся дотик із автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався на великій швидкості, робивши обгін, якому завадив зустрічний автомобіль, зробив дотик правою частиною свого автомобіля об бампер автобуса та частину лівої панелі автобуса. Від слідів гальмування автобуса до розподільчої смуги мала відстань, авто не помістилось (а. с. 5).
На а. с. 32-35 фото пошкоджених автомобілів на місці події.
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі – ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. 
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Пунктом 2.3.б. ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно із п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується матеріалами справи.
У апеляційній скарзі захисник зазначає, що протокол стосовно ОСОБА_1 мав бути складений за порушення п. 10.3 ПДР, адже вимога про дотримання безпечного інтервалу, передбачена п. 13.1 ПД, за порушення якої притягається до відповідальності ОСОБА_1 не передбачає здійснення маневру перестроювання. 
Однак такі доводи апеляційний суд відхиляє, оскільки згідно із п. 1.10 ПДР України під перестроюванням мається на увазі зміна однієї смуги руху на іншу, а згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих на місці події, не підтверджується факт зміни ним смуг руху, натомість ОСОБА_1 зазначив, що мав на меті об`їхати перешкоду на дорозі.
Характер пошкоджень транспортних засобів, зафіксований на наданих стороною захисту фотокартках, та їх розташування на проїзній частині, свідчить про недотримання ОСОБА_1 бокового інтервалу із автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку у лівій смузі руху, при виконанні ним маневру об`їзду перешкоди.
Також безпідставними є доводи захисника про порушення судом першої інстанції права на захист.
Передача справи на розгляд суду за місцезнаходженням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відноситься до дискреційних повноважень суду, а тому доводи у цій частині є безпідставними.
Щодо не надання судом першої інстанції можливості для ознайомлення із матеріалами справи, то як зазначає сам скаржник, у розпорядженні ОСОБА_1 були протокол, власні пояснення, а також схема ДТП. Окрім вказаних документів у матеріалах справи наявні також письмові пояснення ОСОБА_2 , які були оголошені судом апеляційної інстанції у судовому засіданні.
Окрім того апеляційний суд констатує, що на а. с. 72-73 знаходиться клопотання адвоката про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції 15 квітня 2026 року. Натомість із клопотанням про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції 27 квітня 2026 року адвокат не звертався.
Отже, оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності. 
Викладені у скарзі твердження про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є необґрунтованими.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст. 124 КУпАП та відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення. Доводів про неспівмірність накладеного стягнення апеляційна скарга не містить.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Опалюка Сергія Валерійовича – залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду         В. В. Оніщук