ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/675/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року (суддя Кармазина Т.М.) в справі № 340/675/26 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 лютого 2026 року звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України про:
визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду по суті поданих 01 серпня 2023 року документів та неприйняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІІ групи;
зобов`язання розглянути по суті подані 01 серпня 2023 року документи на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв`язку з інвалідністю ІІІ групи та прийняти мотивоване рішення про призначення або відмову у призначенні такої допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року (у редакції, чинній на момент виникнення права). 
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду, зокрема, заяви про поновлення пропущеного строку із зазначенням інших підстав пропуску строку звернення до суду та підтверджуючих доказів.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року позовну заяву повернуто позивачу.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Вважає неправильним висновок суду першої інстанції, що строк звернення до адміністративного суду повинен обчислюватися з дати подання документів на призначення одноразової грошової допомоги (01.08.2023), адже цей висновок не відповідає положенням частини другої статті 122 КАС України.
На день звернення до суду рішення про призначення одноразової грошової допомоги не прийнято, як й не прийнято рішення про відмову у її призначенні, тобто відсутній юридичний факт, який би свідчив про завершення адміністративної процедури та дозволяв визначити момент, з якого особа могла об`єктивно дізнатися про порушення свого права.
Бездіяльність відповідача має триваючий характер, оскільки обов`язок відповідача прийняти відповідне рішення не припинився та продовжує існувати до моменту його фактичного виконання, бездіяльність відповідача не є одноразовою подією, а становить тривале невиконання передбаченого законом обов`язку, що триває протягом усього часу, поки відповідне рішення не буде прийнято.
Зауважує про неврахування судом першої інстанції правових висновків Великої Палати Верховного Суду зі спірного питання.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС у зв`язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановивши, що позивач просить зобов`язати відповідача розглянути по суті подані 01.08.2023 документи на призначення одноразової грошової допомоги, натомість позовна заява подана до суду 10.02.2026, тобто після спливу законодавчо встановленого строку звернення до суду (ч. 2 ст. 122 КАС України), а також врахувавши, що позивачем не наведено, які обставини змінилися, з урахуванням того, що позивач мала можливість оскаржити бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у нерозгляді по суті поданих 01.08.2023 року документів та у неприйнятті рішення ще у 2024 році, позивачем не наведено поважних обставин, які не залежали від її волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку, дійшов висновку про повернення позовної заяви.
Суд визнає висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 01 серпня 2023 року подано до Міністерства оборони України документи про призначення одноразової грошової допомоги зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІІ групи.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Міністерством оборони України не прийнято рішення про призначення або відмову у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги. 
З цим позовом позивач як спадкоємець ОСОБА_2 звернулась до суду 10 лютого 2026 року.
За положеннями частини першої статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або ін-шими законами.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шес-тимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інте-ресів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інте-ресів.
За змістом частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Одночасно перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Процесуальний строк слід розуміти як встановлений законом або призначений судом проміжок (відтинок) часу, який обчислюється місяцями, днями чи годинами, бере початок від якогось явища у часі, може бути обумовлений календарною датою або посиланням на подію, що неминуче має настати, упродовж якого або до якого суд чи інші учасники процесу вправі або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин що-до початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; та з`ясування причин пропуску цього строку.
Предметом позову у цій справі позивачем визначена протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_2 , пода-ної 01 серпня 2023 року, про призначення одноразової грошової допомоги.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, застосовується в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 1-2 якого військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
За змістом частини першої статті 16 Закону № 2011-XII (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 7 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).
Пунктом 12 Порядку № 975 установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Згідно з пунктом 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Відтак, Міністерством оборони України рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, або про повернення документів на доопрацю-вання за заявою ОСОБА_2 повинно було прийняте протягом одного місяця після над-ходження документів. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень потрібно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає у неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно потрібними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були вчинені чи були вчинені з порушенням розумних строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість, підстави та межі бездіяльності, а також її шкідливість для прав та інтересів особи.
Суд першої інстанції вважав, що позивач пропустила строк звернення до суду, позаяк хоча вона знала, що будь-яке рішення за заявою ОСОБА_2 не прийнято у встановлений Порядком №975 строк, до суду за захистом свого порушеного права вона звернулася лише у 2026 році.
Суд зауважує, що після закінчення строку, визначеного Порядком №975 для прийняття відповідного рішення, у відповідача не зник обов`язок щодо розгляду заяви, адже такий обов`язок зникає після розгляду заяви та прийняття відповідного рішення або повернення документів для доопрацювання.
Відповідно у особи, стосовно якої має бути прийнято таке рішення, виникають законні очікування (сподівання), що навіть після закінчення визначеного строку суб`єкт владних повноважень вчинить активні дії та виконає покладний на нього законом обов`язок.
Тобто протиправна бездіяльність не закінчується після спливу законодавчо визначено строку, а продовжує тривати доти, допоки не будуть встановлені обставини, які дозволять визначити, чи були дотриманні приписи закону в точному його розумінні. Якщо бездіяльність триває і порушує права певної особи, то така особа, якщо вважає за можливе отримати судовий захист проти них, вправі звернутися до суду.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2025 року у справі № 9901/524/21.
В матеріалах адміністративного позову відсутні будь-які докази щодо звернення позивача до відповідача з питання розгляду заяви ОСОБА_2 .
Отже, для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду слід з`ясувати, чи добросовісно позивач користувався своїми правами щодо обізнаності у питанні розгляду заяви, чи втратила позивач інтерес до питання призначення допомоги її померлому чоловіку, чи вчиняла позивач активні дії щодо з`ясування питання підстав нерозгляду заяви, а слід з`ясувати також питання, чи є позивач правонаступником ОСОБА_2 , коли виникли підстави для правонаступництва та, відповідно, коли у позивача виникло відповідне право чи наявне взагалі у позивача таке право.
За результатом установлення указаних обставин стане можливим встановити, коли позивач дізналась про порушення її прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку строку звернення до суду з цим позовом та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку. 
Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду та повернення позовної заяви є передчасним.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали неповне з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року в справі № 340/675/26 задовольнити.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року в справі № 340/675/26 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.
Направити справі №340/675/26 для продовження розгляду до Кіровоградського окружного адміністративного суду.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 17 червня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 17 червня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко