Справа № 278/6598/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року     м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючої судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Гомонюк Д.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,-
ВСТАНОВИВ:
До Житомирського районного суду Житомирської області в порядку цивільного судочинства надійшла зазначена позовна заява, у якій позивачка просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю – ОСОБА_1 . В обгрунтування зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та ведення спільного господарства. Також зазначає, що з початку 2023 року відносини між позивачем та відповідачем погіршились, останній перестав піклуватися та надавати будь-яку матеріальну допомогу позивачу для утримання спільного сина – ОСОБА_3 . Крім того, два останні роки з відповідачем не можуть дійти згоди з ким має проживати дитина. 
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 31.12.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 25).
03.02.2026 від відповідача надійшли пояснення, в яких повідомляє, що не заперечує проти визначення місця проживання їхньої спільної дитини разом із матір`ю, оскільки вважає, що на даний час це відповідає інтересам дитини. Також просив врахувати при ухваленні рішення, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не повинно обмежувати його батьківських прав на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною; крім того повідомив, що на даний час проходить військову службу, у зв`язку з чим не має можливості особисто з`явитися в судові засіданні, тому просив розглядати справу у його відсутність (а.с. 30-32).
Ухвалою від 05.02.2026 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 44).
Від відповідача ОСОБА_2 19.02.2026 надійшов зустрічний позов, однак ухвалою суду від 23.04.2026 року було відмовлено в прийняті зустрічної позовної заяви.
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Примак В.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, щодо прийняття зустрічної позовної заяви заперечув у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.
Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, надійшла заява, в якій просили розгляд справи проводити у їх відсутності; при розгляді справи покладаються на розсуд суду (а.с. 59). На виконання вимог ухвали суду надано висновок (а.с. 54-57).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який рішенням Корольовського районного суду м. Житомира було розірвано 16.01.2023 (а.с. 17-19).
Сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.14), яка проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15 ).
Зі змісту висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради, який затверджений рішенням Житомирської міської ради №290 від 04.03.2026, вбачається, що прийняття даного рішення не позбавляє будь-кого з батьків у подальшому реалізовувати власні права та обов`язки з виховання та утримання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із матір`ю (а.с. 55-56).
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень статей 8 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 року по справі №542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції.
Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини в даній справі, суд враховує об`єктивні та наявні докази, бере до уваги, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, при цьому суд враховує інтереси неповнолітніх дітей, їх вік, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, на потребу в належному матеріальному забезпеченні.
Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд враховує, що ОСОБА_1 забезпечена власним житлом, має достатній рівень матеріального забезпечення, бере до уваги, що дитина протягом тривалого часу проживає саме з матір`ю, вона бере активну участь у забезпеченні її побутових та виховних потреб, відвідує навчальний та медичний заклади.
Отже, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, наміри і можливості виховувати дитини як повноцінного члена суспільства, виходячи із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в інтересах дітей, на підставі внутрішнього переконання, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і визначає місце проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі та участі у їх вихованні, може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування, а у разі наявності спору - за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 137, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 01.05.2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ..
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради, місце знаходження: Житомирська область, м. Житомир, майдан С.П. Корольова 4/2, ЄДРПОУ: 040536225.

Суддя О. М. Дубовік