РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2026 року	м. Рівне	№460/3207/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, 
В С Т А Н О В И В:
1. Стислий виклад позицій учасників справи.
ОСОБА_1  (далі - позивач) звернувся через свого представника до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) із адміністративним позовом (позовною заявою) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 та зобов`язати відповідача виплатити позивачу одноразову грошову винагороду у розмірі 1 мільйон гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153. 
Свій позов позивач обґрунтовує тим, що у віці до 25 років він був прийнятий на військову службу під час воєнного стану та наразі продовжує проходити військову службу і має статус учасника бойових дій, а за час проходження служби він брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних дій і 24 серпня 2025 року позивач отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 01 вересня 2025 року № 987 та довідками ВЛК від 17 вересня 2025 року №1820 і від 09 грудня 2025 року №1235. Позивач звернувся з рапортом до відповідача про виплату одноразової грошової винагороди, проте йому відмовили без пояснення причин, а в подальшому на адвокатський запит від 31 грудня 2025 року №1054 листом від 25 січня 2025 року №04.2/1896-26-Вих відповідач повідомив, що позивачу виплата зазначеної одноразової грошової винагороди не передбачена. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, і тому звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, подав до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що у період з 24.02.2022 по 13.02.2025 позивач до безпосередньої участі у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) не залучався, а обставини прийняття позивачем безпосередньої участі у бойових діях після 13.02.2025 не відповідають умовам визначеного експериментального проекту, що були законно встановлені Кабінетом Міністрів України в рамках реалізації ним дискреційних повноважень. Обставини отримання травми позивачем 24.08.2025, на думку відповідача, також не є беззаперечною підставою для отримання одноразової грошової винагороди, передбаченою Постановою №153, оскільки така травма отримана під час безпосередньої участі у бойових діях у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Згідно довідки від 10.03.2026 №08/1918/26-Вн позивач брав безпосередню участь у бойових діях у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 25.03.2025 по 02.06.2025, з 04.06.2025 по 19.06.2025, з 09.07.2025 по 24.08.2025, з 18.10.2025 по 20.10.2025, тобто він отримав травму (поранення) поза межами строків визначених абзацом 2 пункту 4 Постанови №153. На переконання відповідача, положення пункту 4 Постанови №153 застосовуються у сукупності та перевіряється наявність умов визначених в як абзаці 2, так і в абзаці 4. У разі, якщо кількість днів безпосередньої участі складає менше шести місяців та військовослужбовець отримав травму, застосовується абзац 4 в частини розміру виплати такої винагороди. З урахуванням наведеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні вказаного адміністративного позову.
2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява подана до суду 20.02.2026 позивачем через представника у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 20.02.2026.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2026 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.
Ухвалою від 23.02.2026 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановив учасникам справи строки на подання заяв по суті спору та витребував у відповідача докази у справі, а саме оригінали або засвідчені в установленому порядку копії: 1) прийнятого рішення, за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 06.10.2025 з доказами вручення такого рішення ОСОБА_1 ; 2) відповіді на авокатський запит від 31.12.2025 за вих. №1054. 
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду 11.03.2026 відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову.
На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).
З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.
Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є громадянином України та згідно з посвідченням УБД серії НОМЕР_2 від 18.10.2025 він є учасником бойових дій.
Згідно з даними із довідок №08/1913/26-Вн та №08/1918/26-Вн від 10.03.2026 позивач з 19.03.2025 по цей час проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) Державної прикордонної служби України, а в періоди з 25.03.2025 по 02.06.2025, з 04.06.2025 по 19.06.2025, з 09.07.2025 по 24.08.2025 та з 18.10.2025 по 20.10.2025 брав безпосередню участь у бойових діях у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Контракт з ДПСУ позивачем було укладено 28 вересня 2022 року, що підтверджується листом №04.2/10697/26-Вн від 22.01.2026.
Згідно з даними довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №987 від 01.09.2025 позивач при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини 24.08.2025 отримав вибухову травму, під час переміщення особового складу з н.п. Олексієво-Дружківка до н.п. Костянтинівка, а травмування (поранення, контузія, каліцтво) не є наслідком скоєння правопорушення, при отриманні травмування не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, перебував в засобах індивідуального захисту (шолом, бронежилет). Подія не є наслідком навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю. 
Згідно з довідками Госпітальної військово-лікарської комісії №1820 від 17.10.2025 та №1235 від 09.12.2025 старший сержант ОСОБА_1 має стан після вибухової травми (24.08.2025). Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. 
У матеріалах справи наявна копія рапорту позивача від 06.10.2025 до 3-го ІНФОРМАЦІЯ_4 з проханням виплатити йому одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 (одного мільйона) гривень або якщо строк його безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій становить менше шести повних місяців - пропорційно з розрахунку 1/6 від 1000000 грн за кожні повні 30 днів участі.
Листом №04.2/10697/26-Вн від 22.01.2026 за результатами розгляду вказаного рапорту позивача відповідач повідомив позивача, що враховуючи умови Постанови та факт того, що станом на 13 лютого 2025 року загальна кількість діб безпосередньої участі у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій складає – 0, підстави для виплати позивачу винагороди відсутні.
Листом №04.2/1896-26-Вих від 25.01.2026 відповідач у відповідь на адвокатський запит повідомив позивача про те, що позивач у період з 24.02.2022 до 13.02.2025 участь у бойових діях не приймав, періоди безпосередньої участи у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій позивача наступні: з 25.03.2025 по 02.06.2025, з 04.06.2025 по 19.06.2025, з 09.07.2025 по 24.08.2025, з 18.10.2025 по 20.10.2025 – сумарна кількість 136 днів. Позивач отримав поранення 24.08.2025, однак дія Постанови розповсюджується на період з 24.02.2022 до 13.02.2025, а тому виплата винагороди не передбачена умовами Постанови. 
Також згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №25-ОС від 08.01.2026 позивачу виплачувалась додаткова винагорода за періоди перебування на лікуванні: з 25.08.2025 по 31.08.2025, з 01.09.2025 по 30.09.2025, з 01.10.2025 по 17.10.2025, з 21.10.2025 по 31.10.2025, з 01.11.2025 по 30.11.2025, з 01.12.2025 по 10.12.2025 та за період участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки з 18.10.2025 по 20.10.2025 – згідно витягу з наказу №1155-ОС від 08.11.2025.
Матеріали справи не містять відомостей про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності два або більше разів за сукупністю дисциплінарних стягнень строк дії яких не закінчився.
Вважаючи дії відповідача щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 протиправними позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідача.
Отже у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є дії відповідача, які полягають у відмові позивачу здійснити виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 за поданим позивачем рапортом.
4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У силу приписів статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває на цей час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII). 
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У частині 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ визначено такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Частинами 1 - 3 статті 5 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад. Для осіб, зокрема, молодшого офіцерського складу встановлюються такі військові звання: молодший лейтенант, лейтенант, старший лейтенант, капітан.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII). Зазначений Закон також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з приписами частини 1 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення згідно частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова № 153) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Порядок).
Приписами підпункту 1 пункту 3 Постанови № 153 визначено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Пунктом 4 Постанови № 153 встановлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Отже, для виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень на підставі пункту 4 Постанови №153 військовослужбовцю потрібно виконати 5 обов`язкових умов, а саме:
1) бути приналежним на дату виплати до певної категорії осіб: рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
2) мати вік до 25 років на дату прийняття або призову на військову службу до набрання чинності Постановою № 153 (13 лютого 2025 року);
3) бути прийнятим або призваним на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64, тобто після 24.02.2022;
4) фактично проходити військову службу на дату звернення за вказаною виплатою;
5) взяти безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153 (13 лютого 2025 року) (абзац 2 пункту 4) або, взяти безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою № 153 (13 лютого 2025 року) у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) (абзац 4 пункту 4).
Згідно з приписами абзацу 3 пункту 4 Постанови №153 військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Окремим дорученням Міністра оборони України №999/уд від 20.02.2025 як документи, котрі підтверджують участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення бойових дій відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 визначено: бойовий наказ чи бойове розпорядження; журнал бойових дій, або журнал ведення оперативної обстановки, або бойове донесення; рапорт (донесення) командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях в районах ведення бойових дій.
5. Висновки суду по суті спору та позовних вимог.
Враховуючи встановлені судом у цій справі і описані вище фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, застосовані до них судом норми права суд дійшов до наступних висновків по суті спору та позовних вимог.
У матеріалах справи відсутні докази протиправності дій ІНФОРМАЦІЯ_5 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди.
Такий висновок суду ґрунтується на тому, що позивач належними документами не підтвердив таку обов`язкову умову для набуття права на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 р., як безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією Постановою №153 (тобто до 13.02.2025). 
Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою №08/1918/26-Вн від 10.03.2026 позивач брав участь у бойових діях у період: з 25.03.2025 по 02.06.2025, з 04.06.2025 по 19.06.2025, з 09.07.2025 по 24.08.2025, з 18.10.2025 по 20.10.2025 та отримав поранення 24.08.2025, однак вже після набрання чинності Постановою 153. 
Окрім того, довідки №08/1913/26-Вн та №08/1918/26-Вн від 10.03.2026 разом з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №1155-ОС від 08.11.2025 про виплату додаткової винагороди за участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за жовтень 2025 підтверджують лише факт участі позивача у бойових діях у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, однак не підтверджують участі позивача у бойових діях саме в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, що є однією з обов`язкових умов для виплати одноразової грошової винагороди за тривалість служби відповідно до вимог абзаців 2-4 пункту 4 Постанови №153.
Вказані довідки не є належним підтвердженням безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153.
Інших доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях саме в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153 (13.03.2025), матеріали справи не містять та про їх наявність позивач не зазначає.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до військової частини із рапортом щодо виплати грошової винагороди, передбаченої Постановою №153, з наданням належного документального підтвердження його безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153. А у випадку незгоди позивача із діями відповідача щодо організації належного документування його участі у бойових діях, позивач вправі звернутися до суду з позовом про оскарження таких дій, а тоді повторно звернутися до суду щодо вирішення питання про виплату винагороди в розмірі 1 млн грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153 від 13.02.2025.
6. Розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову позивача до суб`єкта владних повноважень, а відповідач не подав до суду доказів понесення будь-яких судових витрат, суд вважає, що підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України у цій справі відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ); 
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ). 

Суддя     Олександр МАКСИМЧУК