Справа № 487/122/26 
Провадження № 2/487/1156/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2026 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ:
16.12.2025 року, шляхом направлення поштового відправлення, яке було отримано 18.12.2025 року, представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» Алієва Н. звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просила стягнути заборгованість за Договором позики №818449378 у розмірі 14335грн., з яких: 5000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 9335 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також просила стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн...
Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказує, що 16.03.2019 року, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №818449378 (далі - Договір), за умовами даного Договору, позивач зобов`язується надати, а відповідач, на умовах строковості, зворотності, платності отримати від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошові кошти в сумі 5 000 грн., строком на 30 днів, з стандартною відсотковою ставкою 1,69 %.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило на користь ТОВ «Таліон Плюс» права грошової вимоги за кредитними договорами.
03.01.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» укладено договір факторингу №20190103, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» права грошової вимоги за кредитними договорами.
Згідно витягу з реєстру прав вимоги №8 від 28.05.2020 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» набуло право грошової вимоги кредитним договором №818449378 у розмірі 14335 грн., з яких: 5000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 9335 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Таким чином, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» наділено правом грошової вимоги до відповідача.
Заборгованість за вищевказаним договором відповідачем не погашається, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 14335 грн. 
Вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою суду від 12.01.2026 позовну заяву було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 29.04.2026 судом було запропоновано позивачу надати докази отримання відповідачем грошових коштів та переходу права вимоги.

Представник позивача до судового засідання не з`явилася, у позовній заяві зазначила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив до суду не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного.
Зі змісту позову вбачається, що 16.03.2019 року, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №818449378. За умовами даного Договору, позивач зобов`язується надати, а відповідач, на умовах строковості, зворотності, платності отримати від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошові кошти в сумі 5000 грн., строком на 30 днів, з стандартною відсотковою ставкою 1,69 %..
Згідно п.4.4 Договору, сторони дійшли згоди у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
При цьому, вказаний договір не містить підпису ОСОБА_2 одноразовим ідентифікатором.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року., відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило на користь ТОВ «Таліон Плюс» права грошової вимоги за кредитними договорами.
Реєстр прав вимоги, на підставі якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило, а ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до боржників, зокрема до відповідача, позивачем не надано.
03.01.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» укладено договір факторингу №20190103, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» права грошової вимоги за кредитними договорами.
Згідно витягу з реєстру прав вимоги №8 від 28.05.2020 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» набуло право грошової вимоги кредитним договором №818449378 у розмірі 14335 грн., з яких: 5000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 9335 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Таким чином посилаючись на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 14335 грн.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.6, ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася, що передбачено ч.2 ст.639 ЦК України.
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п.5, п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, який надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір, що передбачено п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію».
Порядок отримання, використання електронного підпису та накладення його на документи в Україні регулюється Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Основні положення про правовий статус електронних документів та підписів також закріплені в Законі України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі логін-пароль, або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Однак, позивач всупереч своєму процесуальному обов`язку не надав доказів, що підтверджують отримання та використання позичальником електронного підпису при укладенні вищевказаного кредитного договору.

Водночас, суд враховує, що необхідною умовою для констатації наявності зобов`язань за кредитним договором є не лише факт укладення такого договору, а й доведеність, власне, перерахування (надання) грошових коштів позичальникові.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.06.2021 у справі №686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.
Проте у матеріалах справи відсутні докази перерахування на банківську картку відповідача, як позичальнику, грошових коштів за укладеним договором; докази користування відповідачем цими кредитними коштами.
Також у справі відсутній розрахунок заборгованості, складений позикодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», який би містив період нарахування заборгованості, відсоткової ставки та суми до якої вона застосована, суми погашення та суми заборгованості.
Долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості, складений позивачем за період з 28.05.2020 по 31.10.2025 року, містить лише суму заборгованості та її складові (тіло, проценти), через що неможливо з`ясувати як саме обчислено заявлену до стягнення суму.

Разом з тим, суд також дійшов висновку про недоведеність позивачем набуття ним права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором.
За ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012).
Умовами Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором.
Ухвалюючи рішення, суд врахував, що Реєстр прав вимоги, право вимоги по якому було відчужене первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», у матеріалах справи відсутній.

Відповідно до частин 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Ухвалою суду від 29.04.2026 судом було запропоновано позивачу надати докази отримання відповідачем грошових коштів та переходу права вимоги. Проте позивач не надав вказаних доказів.
Суд зазначає, що у процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Однак, позивач не скористався своїм правом на подання клопотання про витребування цих доказів судом.
Суд зазначає, що за принципом змагальності, збір та підготовка фактичного матеріалу (доказів), необхідних для вирішення спору між сторонами покладається саме на сторони, суд лише оцінює надані учасниками справи докази, проте сам їх не збирає.
Відповідач в судове засідання не прибув, відзиву не подав, а позивач разом із позовною заявою не подав всіх доказів та не скористався правом подати клопотання про витребування доказів, які не може подати.
Враховуючи наведене вище, позивач не надав достатніх доказів укладання кредитного договору, виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідача та наявності заборгованості на час відступлення прав вимоги, а тому не підтверджено перехід прав вимоги до нового кредитора - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Отже, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Тобто обов`язок доказування власної правової позиції у справі насамперед полягає у доведенні стороною власної правової позиції.
За такого, згідно з принципом змагальності саме позивач має довести, факт укладення договору, коли було перераховано відповідачу грошові кошти, а перекладення цього обов`язку на відповідача нівелює застосування принципу змагальності.
Крім цього, відповідно до Постанови КЦС ВС від 20.11.2024 № 686/28882/23, пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
За такого, оскільки позивач не надав достатніх доказів укладення кредитного договору, виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідача та наявності заборгованості на час відступлення прав вимоги, підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора, позовні вимоги є недоведеними і суд відмовляє у їх задоволенні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Головуючий суддя: І.О. Притуляк