Справа №293/269/26
Провадження №1-кп/293/124/2026
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР №12026065610000015 від 07.01.2026 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ще Черняхів, Черняхівського району, Житомирської області, громадянина України, українця, не одруженого,не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України

ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення
22.11.2025 близько 22 години 30 хвилин на перехресті вулиць Центральної та Вишневої, поблизу зупинки громадського транспорту у с. Видибор Черняхівської ОТГ Житомирського району, Житомирської області між ОСОБА_4 , який приїхав автомобілем марки ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 у зазначений населений пункт, та місцевими мешканцями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень останньому.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 у вказаний день, час та місці, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та їх наслідків, бажаючи їх настання, діючи умисно, зі значною силою прикладання, наніс дерев`яною битою, яку дістав із багажного відділення транспортного засобу марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не менше трьох ударів по голові та обличчю ОСОБА_9 .
У результаті нанесених ударів ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, лінійних переломів тім`яних кісток з обох сторін з переходом на луски скроневих кісток, двобічних пластинчатих субдуральних гематом в лобних ділянках, субарахноїдальних крововиливів в лобних ділянках, забійних ран в лобно-тім`яній ділянці ліворуч та потиличній ділянці праворуч, а також: перелому нижньої щелепи в проекції 4-го нижнього зуба ліворуч та перелому кісток спинки носа без зміщення уламків, що відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння.
За наведених обставин ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а саме умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. 

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. 
Показав, що дійсно 22.11.2025 привіз автомобілем свого кума - ОСОБА_10 до с. Видибор. Після чогопоїхав додому, по дорозі додому на проїзжій часиті стояли люди , що перешкоджало проїзду авомобіля, через що подав звуковий сигнал , проїхав трошки далі і зупинився.У цей час проходив ОСОБА_11 та ножем прорізав колесо його автомобіля та погрожував ножем Показав, що до його почав підходити ОСОБА_9 , в цей момент він подував, що ОСОБА_9 , хоче його вдарити, тому наніс йому удар битою в голову, а потім в щелепу, після чого ОСОБА_9 , упав. Згодом йому була викликана швидка допомога.
У вчиненому щиро розкаявся, усвідомив протиправність своїх дій. У судових дебатах та в останньому слові просив суворо не карати. Запевнив суд, що подібних вчинків не вчинятиме.
Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що 22.11.2025 біля 23 години до ього зателефонуваі ОСОБА_12 і повідомив , що приїхав ОСОБА_13 і робить "розборки". На прохання ОСОБА_12 він прийшов на місце, а саме на вул. Центральну, що біля зупинки в с. Видибор. Коли він туди прибув там на місці були ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 побачаив що там вже відбувався конфлікт. Пояснює, що побачив ОСОБА_4 та коли до нього підійшов то він битою наніс йому два удари. Удар прийшовся в лоб голови та щелепу, після чого втратив свідомість. Претензій до обвинуваченого не має. Вказав, що обвинувачений відшкодував йому 10000,00грн.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступ прокурора в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.
Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 умисно наніс потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, тому його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України.
Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання. 
Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.
Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 суд установив, що останній не судимий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місце проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює.
Також, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому суд враховує, що згідно із ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України судом не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини що пом`якшують покарання та обставини, що його обтяжують, враховуючи особу обвинуваченого, уважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України, що є необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових правопорушень.
Водночас, з урахуванням встановлених обставин стосовно особи обвинуваченого, суд дійшов переконання, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.
У зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.
Важливим є те, що звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням буде сприяти його виправленню, вихованню та соціальній реабілітації та не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи".
Підстави для обрання більш м`якого або тяжкого покарання обвинуваченому відсутні.
Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підсумовуючи викладене, на переконання суду, саме визначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повністю відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.
Визначене обвинуваченому покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався та підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не убачає. 

V. Рішення щодо речових доказів
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України, у відношенні тих доказів по яким було надано суду відповідні постанови про їх визнання такими.

VІ. Процесуальні витрати
Питання процесуальних витрат у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Керуючись ст. 2,7, 100, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
1. ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
2. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
3. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
4. Відповідно до ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме з 07.05.2026.
5. Скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 04.02.2026 на дерев`яну біту, вилучену 31.01.2026 під час огляду місця події у ОСОБА_4 .
6. Речові докази:
- диски DVD-R визнані речовими доказами по кримінальному провадженні № 12026065610000015, що приєднані до матеріалів кримінального провадження – залишити при матеріалах кримінального провадження.
- дерев`яну біту, яка передана на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 1 Житомирськго РУП № 1 ГУНП в Житомирській області – знищити.
7. Стягнути з  ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 3565 грн 60 коп. (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок).

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя 	ОСОБА_14