Справа №705/579/26
2-а/705/34/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі головуючого судді Піньковського Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
У С Т А Н О В И В: 
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 22 січня 2026 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» через застосунок «Приват24» надіслав повідомлення про блокування карткового рахунку на підставі відкритого виконавчого провадження ВП №80056420 та ВП №80056839 на основі постанов № 1390 від 08.10.2025 року та № 1391 від 08.10.2025 року виданих ІНФОРМАЦІЯ_2 код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 .
Наступного дня, 23 січня 2026 року, він звернувся з заявою до Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, з метою отримати копію постанов № 1390 та № 1391.26 січня 2026 року він отримав фотокопію постанови № 1390, а 27 січня 2026 року - копію постанови № 1391, про, що в матеріалах виконавчого провадження поставлено відповідні відмітки. 
Відповідно до протоколу АЗ № 051215 про адміністративне затримання від 04 жовтня 2025 року, який було складено без будь-якого документа, що посвідчує особу затриманого, гр. ОСОБА_1 звільнено 04 жовтня 2025 року о 14 годині 09 хвилин.
По факту передано ІНФОРМАЦІЯ_1 , де Позивача незаконно протримали під вартою (без рішення суду, частина друга статті 29 Конституції України) до 23 години ночі, здійснюючи моральний та психологічний тиск: «Як не підпишеш - не вийдеш звідси», погрозами «відправити на підвал». Тому, так званий «особистий підпис» в протоколі № 1391 від 04.10.2025, який згадується в постанові № 1391, поставлений під тиском зі сторони чи-то працівників, чи-то військовослужбовців ТЦК та СП. 
Він, ОСОБА_1 , з постановою від 08.10.2025 № 1391 за справою про адміністративне правопорушення не згоден, зміст постанови заперечує в повному обсязі, та заявляє про неможливість її виконання з наступних, вагомих підстав.
По-перше, відповідні протокол і постанова (від 04.10.2025 року та 08.10.2025 року, № 1391), були складені і постановлені у відсутність Закону України «Про нормативно-правові акти України» (яким встановлюється ієрархія НПА), - на підставі положень Кодексу України про адміністративні правопорушення (документ № 8073-Х, від 7 грудня 1984 року), який (кодекс), всупереч нормам прямої дії частини п`ятої статті 94 Конституції України (документ: 254к/96-ВР), ніколи не оприлюднювався в офіційних друкованих виданнях ані Президента України, ані Верховної Ради України. 
З цього приводу слід згадати норми статті 57 Конституції України згідно яких кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативноправові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативноправові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними. 
Крім того, свідоме застосування службовими і посадовими особами положень Кодексу України про адміністративні правопорушення (документ № 8073-Х, від 7 грудня 1984 року, відомості Верховної Ради УРСР від 18.12.1984 року), як кодифікованого нормативно-правового акту для встановлення адміністративної відповідальності, взагалі, не передбачено чинною Конституцією України, прямо суперечить їй, та Рішенню Конституційного Суду України № 7-рп/2001 від 30 травня 2001 року
Отже, зазначені в протоколі і постанові службові/посадові особи (відповідно: ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковник ОСОБА_2 , солдат ОСОБА_3 ), під час складання і прийняття рішення про накладання на нього штрафу за справою про адміністративне правопорушення діяли всупереч положенням Конституції України та зазначеному вище Рішенню Конституційного Суду України, яке є обов`язковим до виконання на всій території України.
По-друге, статтею 27 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. 
Частиною першою статті 53 Кримінального кодексу України визначено, що штраф - це грошове стягнення, шо накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті. 
Частиною другою статті 549 Цивільного кодексу України визначено, шо штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Тобто, чіткого визначення поняття «штраф» українським законодавством не встановлено. 
По-третє, приміткою статті 210 КУпАП зазначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. 
Тобто, якщо Міністерство оборони України як держатель такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей. 
По-четверте, з аналізу положень статті 210-1 КУпАП України виходить, що відповідальність за вказаною статтею поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Мінімальна заробітна плата в Україні на 2025 рік встановлена Законом України про Державний бюджет України на 2025 рік (документ № 4059-ІХ) від 19.11.2024. Згідно з документом, з 1 січня 2025 року вона складає 8000 грн. на місяць або 48 грн за годину. Цей розмір зберігається протягом усього року. Прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2025 році встановлено в розмірі 3028 грн. на місяць (з 1 січня), що затверджено статтею 7 Закону України про Державний бюджет України на 2025 рік. Цей показник залишається незмінним протягом усього 2025 року. 
Так, на Позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000,00 грн., що становить одну тисячу неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та перевищує мінімальну заробітну плату у 2,12 рази, а прожитковий мінімуму для працездатних осіб у 5,61 разів. Вказане свідчить про те, що вказана стаття за своєю суттю є кримінальним порушенням /обвинуваченням. 
Позивач вважає, що дії ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 щодо винесеної постанови № 1391 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є безпідставними та незаконними, оскільки: при складанні протоколу особа Позивача не була встановлена на підставі посвідчення або іншого документу, що посвідчує особу. 
Персональні дані Відповідачу надали працівники поліції слідчо-оперативної групи, яку викликав Позивач за номером 102 (анонімні виклики на 102 не приймаються (цей факт зафіксовано в кримінальному провадженні 12025250320001447)), яким теж ніяких документів що посвідчують особу надано не було. Жодних документів, які посвідчують особу Позивач 04.10.2025 року при собі не мав і відповідно не надавав при складанні протоколу № 1391. Тобто, протокол і постанова № 1391 складені без будь-яких документів, що посвідчують особу Позивача. 
Натомість в постанові № 1391 від 08.10.2025 року зазначено: «Перебуваючи в кабінет №4/1 ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянин ОСОБА_1 повідомив, що військово-лікарську комісію не проходив, правом на відстрочку не користується. На пред`явлення своєї особи надав паспорт громадянина України НОМЕР_2 виданий Уманським МВ УМВС в Черкаській області 24.09.1997 року та ідентифікаційний код: НОМЕР_3 », що від першого слова і до останнього не відповідають дійсності і реальному стану подій. 
Позивач користувався конституційним правом наданим статтею 63 Конституції України і перелічених вище даних та документів не надавав, на питання не відповідав! 
Наявна копія протоколу № 1391 була передана до правоохоронних органів з повідомленням про ознаки вчинення кримінального правопорушення 05.10.2025 року (так як мають ознаки підробки ст.358 ККУ) (копія талону-повідомлення ЖЄО/ЄО № 32228 від 05.10.2025 року додається). 
Слід зазначити, що за повідомленням про ознаки вчинення кримінального правопорушення передбаченого статтями 355 та 358 Кримінального кодексу України поданого до Уманського РУП ГУНП в Черкаській області 05.10.2025 року 14 жовтня 2025 року в справі №705/6108/25 1-кс/705/1695/25 слідчий суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Душин О.В. постановив ухвалу «Зобов`язати уповноважених осіб Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінальних правопорушень за поданою ОСОБА_1 заявою від 05.10.2025 року». Та з того часу слідчий Уманського РУП ГУНП в Черкаській області досі не повідомив заявника про хід розслідування за згаданим вище повідомленням. 
По-шосте, в постанові № 1391 у справі про адміністративне правопорушення від 08 жовтня 2025 року постійно згадується система АІТС «Оберіг». Відповідно до Закону «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», в Україні функціонує Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, як інформаційно комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України. 
Основними завданнями Реєстру є, зокрема, ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України. Посилань на АІТС «Оберіг» вказаний закон не містить. Звернемося до офіційного визначення про систему «Оберіг» на сайті Міноборони - «Єдиний електронний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» - інструмент військового обліку громадян. Він покликаний зменшити кількість помилок внаслідок людського фактору і заощадити ресурси держави та людини завдяки цифровізації. Окрема перевага - запобігання корупції. Завдяки реєстру кожен крок щодо зміни даних відслідковується та підтверджується електронним підписом. 
Зараз Міноборони разом з партнерами працює над створенням електронного військового облікового документа. Це витяг з реєстру, що свідчитиме про обліковий статус громадянина - де він стоїть на обліку, чи придатний до служби тощо. 
Жодних офіційних роз`яснень про законодавче регулювання щодо створення та функціонування системи «Оберіг» не знайдете. НЕМАЄ жодних посилань на те, відповідно до якого Закону або постанови Кабінету Міністрів України дана система «Оберіг» була створена, хто є розпорядником та адміністратором цієї електронної бази даних, яким чином формується та наповнюється цей реєстр, які відомості повинен містити.
З викладеного випливає, що АІТЄ «Оберіг» - це самостійно створена Міністерством оборони України за сприянням естонської Академії електронного управління (тобто приватної закордонної установи), відомча електронна база, яка може використовуватись виключно у внутрішній діяльності Міністерства оборони України. Слід звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час перевірки документів уповноважений представник ТЦК або поліцейський може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного держреєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відповідно до п. 54 Постанови Кабміну № 560 від 16 травня 2024 року, в разі виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного держреєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному прослідувати до РТЦК для взяття на військовий облік, проходження медогляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного держреєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів. Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка. У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки та відмови прослідувати до РТЦК, поліцейський, який входить до складу групи оповіщення, проводить адміністративне затримання та доставлення громадянина до ТЦК та ЄП. Постанова Кабінету міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року про мобілізацію вимагає від працівників ТЦК та ЄП при перевірці військовооблікових документів громадян, звірці та уточненні військово-облікових даних використовувати виключно Єдиний держреєстр призовників, військовозобов`язаних, резервістів. Використання працівниками ТЦК та ЄП АІТЄ «Оберіг» при перевірці військово-облікових документів громадян, звірці та уточненні їх військовооблікових даних не відповідає нормам закону. Відповідно, є поза законним подальше притягнення громадян до адміністративної відповідальності на підставі проведення звірки військово-облікових даних, зроблених за допомогою системи «Оберіг», а не з використанням Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
По-сьоме, Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 16 червня 2011 року № 6-рп/20П наголосив, що «Державні символи України нерозривно пов`язані за своїм змістом з її державним суверенітетом (абзац перший підпункту 3.1 пункту З мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 січня 2003 року N 1-рп/2003) (у001р710-03). Державні символи є підтвердженням факту існування держави, її суверенітету та спрямовані на зміцнення її авторитету, зокрема під час проведення урочистих заходів та офіційних церемоній. Держава встановлює порядок використання державних символів та належну систему їх правового захисту, за яких забезпечується повага та гідне ставлення до державних символів. У частині першій статті 20 Конституції України (254к/96-ВР) визначено перелік державних символів України. Ними є Державний Прапор України, Державний Герб України і Державний Гімн України. 
В даному контексті слід зазначити, що в оскаржуваній постанові № 1391 власний підпис ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 скріплено гербовою печаткою, на відбитку якої відсутній Державний Герб України.
По-восьме, в постанові № 1391 зазначено: «04.10.2025 року близько 13 години 00 хвилин громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 , кабінет 4/1 для уточнення облікових даних та встановлення обставин перебування в розшуку...»!!!??? «Звертаємо увагу, що на законодавчому рівні проведення розшуку осіб передбачено в порядку кримінального процесуального законодавства щодо осіб, які мають процесуальний статус підозрюваного або обвинуваченого (ст. 281, 335 Кримінального процесуального кодексу).
Окрім цього, у законодавстві використовується поняття «розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин», що здійснюється в окремому порядку згідно із Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин». Разом з тим, ні КУпАП, ні Законом не встановлено підстав та процесу здійснення розшуку осіб, які порушують правила військового обліку або законодавство про мобілізацію.» 
В КУпАП відсутнє як поняття розшуку так і процедура розшуку за вчинення адміністративного правопорушення. 
Враховуючи викладене вище, керуючись низкою зазначених у даній позовній заяві норм Конституції України та відповідних нормативно-правових актів, які є частиною національного законодавства України, з урахуванням особливостей встановлених пунктом 3 частини першої статті 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, просить суд скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 від 08 жовтня 2025 року №1391 і закрити справу про адміністративне правопорушення. 
Ухвалою судді адміністративний позов прийнятий до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку передбаченому ст.162 КАС України.
Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, в задоволенні позову ОСОБА_1 просять відмовити, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що відповідно до АІТС «ОБЕРІГ» позивач військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) із 24.01.2008, як «солдат резерву» та «потребує проходження базової загальновійськової підготовки», числиться в картотеці «вільні залишки», у підкартотеці «підлягають призову на військову службу під час мобілізації» не заброньований, не має підстав для відстрочки 
Відповідно до ч. з ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий включає: підготовку громадян до військової служби; ... проходження військової служби;…. дотримання правил військового обліку. 
ПРАВИЛА військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджені у додатку №2 до постанови КМУ №1487 від 30.12.2022. 
Відповідно до п.1 ПРАВИЛ призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектуваїння та соціальної підтримки...; 4) проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектуванні соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішеннями керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів; 5) проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі, проходити службу у військовому резерві; 10) звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими дані районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ відповідних підрозділів розвідувальних органів; 11) подавати щороку до 1 жовтня до районних (міських) територіальних центрів комплекту вам та соціальної підтримки документи, що підтверджують право громадян на відстрочку від призов) і базову військову службу.
Призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового облік) законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів у паперовій формі, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушенні. 
Громадяни, які ухиляються від військового обліку, навчальних (перевірочних) або спеціальних зборів, від призову на базову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, несуть кримінальну відповідальність. Перелік персональних даних, які підлягають наданню/звірянню призовниками, військовозобов`язаними та резервістами з відповідними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки визначено у ст. 7 ЗУ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», складається із 34 пунктів. 
Позивач військовозобов`язаний ОСОБА_1 не проходив медичний огляд для визначення придатності до виконання військового обов`язку, більще того, ОСОБА_1 не звертався за направленням для проходження медичного огляду до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відомості та не сформував його самостійно через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста у застосунку «Резерв+», що передбачено постановою КМУ №560 від 16.05.2024 (п. 22, 69, 74, 74-3). 
Військовозобов`язаний ОСОБА_1 за місцем свого обліку до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки висновок військово-лікарської комісії про його придатність до військової служби не надав, що є порушенням п. 10 ПРАВИЛ . 
Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 ухилявся від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, очевидно для того, щоб не бути призваним на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п.3 правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток №2 до ПКМУ №1487 від 30.12.2022) призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів у паперовій формі, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення. 
Таким чином, під час діючого воєнного стану та триваючої мобілізації не проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби і не надання своїх персональних даних ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_5 свідчить про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 210-1 КУпАП. 
Відповідно до АІТС «ОБЕРІГ» ОСОБА_1 числиться порушником Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів із 27.10.2025, звернення №Е3810599 від 26.10.2025. 04.10.2025 ОСОБА_1 у супроводі представників поліції прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 о 13:00 год., що підтверджується записом №12 у Книзі запису відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_4 і цей факт не заперечується позивачем.
Ніяких протиправних дій відносно позивача не вчинялось, доказів щодо притягнення до відповідальності представників ІНФОРМАЦІЯ_4 чи представників поліції, які доставили позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 не надав. Саме по собі звернення позивача до будь-яких органів не має автоматичних висновків та, окрім факту, якогось звернення. 
Звертають увагу на доданий до позовної заяви позивачем протокол АЗ №051215 про адміністративне затримання за ч. 2 п.1 ст. 262 КУпАП, який складений саме відносно позивача ОСОБА_1 на підтвердження того, що саме він є порушником чинного законодавства України. 
Таким чином твердження ОСОБА_1 про нібито протиправні дії відносно нього є голослівними, очевидно на виправдання невиконання військовозобов`язаним ОСОБА_1 вищезазначених ПРАВИЛ військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, вчинені позивачем під час дії воєнного стану та триваючої мобілізації. 
На виконання вимог вищезазначених ПРАВИЛ військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, враховуючи відсутність у позивача висновку військово-лікарської комісії, ОСОБА_1 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 було надане направлення на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, що зафіксовано у ЖУРНАЛІ реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_4 , запис №2/4660 від 04.102026. 
Військовозобов`язаних громадянин України ОСОБА_1 у визначений п. 2.8.6. наказу МОУ №402 від 14.08.2008 р. строк медичний огляд не пройшов, висновок військово-лікарської комісії щодо стану свого здоров`я до ІНФОРМАЦІЯ_4 до цього часу не надав. 
04.10.2025 ОСОБА_1 отримав повістку №5090403 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09:00 год 09.10.2025 з відомостями медичного огляду та висновком військово-лікарської комісії щодо придатності для проходження військової служби для подальщого внесення цих відомостей (персональних/військово-облікових даних) до АІТС «ОБЕРІГ». 
ОСОБА_1 медичний огляд для визначення придатності до військової служби не ІНФОРМАЦІЯ_7 висновку військово-лікарської комісії не надав, що є порушенням військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, тому, до АІТС «ОБЕРІГ» внесені відповідні відомості. 
Позивач, зловживаючи своїми процесуальними правами, увів у оману суд тим, що 23.11.2025 нібито дізнався про оскаржувану постанову №1391 від 08.10.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП. Так, відповідно до оскаржуваної постанови №1391 від 08.10.2025, відносно ОСОБА_1 складався протокол №1391 про адміністративно правопорушення від 04.10.2025, згідно якого ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, яку позивач не визнає в цілому, як закон, повідомлено про дату розгляду протоколу о 10:30 год 08.10.2025 позивачу була вручена копія цього протоколу, про що ОСОБА_1 власноруч розписався демонстративно червоним чорнилом зазначив «закреслений двічі підпис ст. 29ЕВЗ ОСОБА_1 »
Аналогічний підпис «закреслений двічі підпис ст. 29 ЕВЗ ОСОБА_1 » ОСОБА_1 зазначив у розписці про отримання повістки №5090403.
Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_1 достовірно знав про час та дату розгляду протоколу №1391 про адміністративно правопорушення від 04.10.2025 і повинен проявляти розумну обачність, цікавитись своїми правами під час притягнення адміністративної відповідальності, починаючи, щонайменше, з моменту складення протоколу №1391 про адміністративно правопорушення від 04.10.2025. 
Зазначене свідчить, що десятиденний строк на оскарження постанови №1391 у справі адміністративне правопорушення від 08.10.2025 ОСОБА_1 пропустив без поважних причин і приховав цей Факт від суду. 
Крім того, оскаржувана постанова №1391 у справі про адміністративне правопорушення від 08.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_8 направляв ОСОБА_1 поштовим відправленням і позивач її відмовився отримувати.
Зазначили, що позивач демонстративно зневажає вимоги законодавства, систематично заперечував свій обов`язок громадянина України по захисту Батьківщини, не бажаючи проходити військово-лікарську комісію змінював свої підписи на власний розсуд, як виявляється, для звернення до суду із «сумнівним позовом», нехтуючи обов`язками та діючим законодавством. 
Суд, дослідивши письмові матеріали справи та надані докази, приходить до висновку, що позов слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до змісту вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із вимогами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
У відповідності до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Нормами ст. ст. 72, 73 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. 
Судом встановлено, що т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником винесено постанову №1391 від 08.10.2025 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.
Згідно даної постанови 04 жовтня 2025 року в ІНФОРМАЦІЯ_7 року близько 13.00 години ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 , для уточнення облікових даних та з`ясування обставин перебування в розшуку.
Постановою встановлено, що згідно даних АІТС «Оберіг» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , взятий на облік військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_7 з 24.08.2008 року; перебуває в картотеці «Вільні залишки» та підкартотеці «Підлягають призову на військову службу під час мобілізації» ВЛК не проходив. Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того в постанові зазначено, що 04.10.2025 року перебуваючи в кабінеті №4/1 ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянин ОСОБА_1 повідомив, що військово-лікарську комісію не приходив, правом на відстрочку не користується. На пред`явлення своєї особи надав паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Уманським МВ УМВС в Черкаській області 24.09.1997 року та ідентифікаційний код: НОМЕР_3 .
Причиною притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказано не проходженням ВЛК в особливий період воєнний стан, чим порушено вимоги, визначені абзацом 3 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію»; ч.1-3,10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», пп.4 п.1Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначених Додатку №2 постанови КМУ №1487 від 30.12.2022, під час дії особливого періоду, воєнного стану відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 та №65/2022 від 24.02.2022.
Згідно протоколу АЗ №051215 від 04.10.2025 про адміністративне затримання за ч.2 п.1 ст.262 КУпАП, Ст. ДОП СДОП ВП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Комар С.М., здійснив адміністративне затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки у останнього відсутні військово-облікові документи для складання адміністративного протоколу за ст.210, 210-1 КУпАП.
Відповідно до талону-повідомлення ЄО №32228 від 05.10.2025 зафіксоване звернення до ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_1 про те, що його 04.10.2025 насильно було доставлено в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 по АДРЕСА_2 , де він під примусом змушений був підписати певні документи. В подальшому йому було надано низку інших документів, що стосуються притягнення до адміністративної відповідальності і проходження ВЛК, які належним чином не були зареєстровані та містили всіх реквізитів, які є обов`язковими відповідно до правил ведення документообігу, що є ознаками підробки.
Відповідно витягу з Журналу реєстрації направлень на ВЛК, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що за порядковим номером 2/4660 від 04.10.2025 ОСОБА_1 надано направлення на медичну комісію.
Розписка про отримання повістки №5090403 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про виклик для проходження медичного огляду при ІНФОРМАЦІЯ_7 на 09.10.2025 о 09.00 годині, підписана 04.10.2025, перекреслений підпис ст.29 ЕВЗ А.Р. Мустафон.
Згідно з Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 оголошено проведення загальної мобілізації.
Правове регулювання відносин між державою та громадянами України в зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022.
За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.
Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
В частинах 1-3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вказано, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України; військовий обов`язок включає:підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно до пп.4 п.1 ч.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначених у Додатку №2 постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.
Пунктом 74 вказаного Порядку встановлено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Отже, проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність, однак військовозобов`язаний може пройти ВЛК на збірних пунктах районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я, але за наявності направлення на військово-лікарську комісію.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 року затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487) та додаток 2 до Порядку №1487 - Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі – Правила військового обліку).
Пункт 1 Правил військового обліку визначає обов`язки призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 3 Правил військового обліку установлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначені в Законі №1951-VIII.
Статтею 1 Закону №1951-VIII визначено, що Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону №1951-VIII основними засадами ведення Реєстру є: обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; повнота та актуалізація відомостей Реєстру.
Згідно з частиною восьмою статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Частиною дев`ятою статті 5 Закону №1951-VIII передбачено, що органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону №1951-VIII до Реєстру заносяться та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів: 1) персональні дані; 2) службові дані.
У свою чергу пункт 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII передбачає, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
До Реєстру вносяться дані саме про притягнення до відповідальності за порушення правил обліку.
З огляду на вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», можливість отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи не виключає обов`язку позивача актуалізувати свої облікові дані в ТЦК.
Згідно ст.42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п.19 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» № 1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.
Згідно ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період.
Відповідно приписів ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 7 КУпАП, встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. 
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. 
Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Статтями 33, 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
За приписами ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваною постановою №1391 у справі про адміністративне правопорушення від 08.10.2025, складеною т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період, зокрема за не проходження ВЛК в особливий період воєнний час.
Проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність, однак військовозобов`язаний може пройти ВЛК на збірних пунктах районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я, але за наявності направлення на військово-лікарську комісію.
Таким чином, аналізуючи правові положення, встановлено, що проходження ВЛК не право, а обов`язок військовозобов`язаного, тому для його проходження уповноваженим органом ІНФОРМАЦІЯ_4 надається відповідне направлення з зазначення часу та закладу, де буде відбуватись медичне обстеження.
Судом встановлено, що позивачу 04.10.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 було вручено направлення на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, що підтверджується записом у Журналі реєстрації направлень на ВЛК, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_4 за порядковим номером 2/4660 від 04.10.2025, умови якого станом на день винесення постанови позивач не виконав, за що і був притягнутий до відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП
Твердження позивача про застосування до нього тиску працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а отже є припущеннями.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення.
Будь яких доказів, які б спростовували обставини, встановлені судом за наявними в справі доказами, та вину позивача у вчиненому правопорушенні, позивачем до суду не додано.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Також суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як зазначено у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, який широко використовується в практиці ЄСПЛ, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За таких обставин суд, вважає, що підстав для скасування оскаржуваної постанови не встановлено, а тому позовну заяву слід залишити без задоволення за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог, залишивши рішення суб`єкта владних повноважень без змін.
З урахуванням приписів ст. 139 КАС України, оскільки суд дійшов висновку про залишення адміністративного позову без задоволення, то відсутні підстави для відшкодування понесених позивачем судовий витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 210, 251, 268, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 72-77, 139, 241-246, 250, 268, 286 КАС України, суд – 
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву залишити без задоволення. 
Постанову №1391 від 08.10.2025 у справі про адміністративне правопорушення, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП – залишити без змін. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 02.06.2026.

Суддя: Р. В. Піньковський