Справа № 344/1897/25 
Провадження № 22-ц/4808/268/26 
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М. 
Суддя-доповідач Мальцева 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А., Василишин Л.В.,
секретар Гудяк Х.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року, ухвалене судом у складі головуючої судді Бабій О.М., у м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складено 05 грудня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
у с т а н о в и в:

31 січня 2025 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме просив суд припинити право спільної сумісної власності сторін на:
двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2 023 735,75 грн;
земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн;
земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн;
будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , вартість 456 181 грн;
автомобіль марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , вартістю 9159 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 384 856 грн 60 коп.;
автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн 62 коп;
розмір частки засновника (учасника) в статутному капіталі ТОВ «Франко Трейд», яка складає 75 375 грн.;
грошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382 грн 12 коп, які були сплачені за Договором купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які відповідачка отримала на підставі договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому.
В порядку поділу спільного майна подружжя просив визнати за ним право власності на:
земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн;
земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн;
будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. садівниче товариство «За мир», вартістю 456 181 грн.;
автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп;
частку засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко Трейд» , яка дорівнює 75 375 грн.
В порядку поділу спільного майна подружжя просив визнати за відповідачкою право власності на:
двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2 023 735 грн 75 коп;
автомобіль марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , вартістю 9159 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 384 856 грн 60 коп;
грошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382 грн 12 коп, які були сплачені за Договором купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які відповідачка отримала на підставі договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому.
В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідачки на користь позивача компенсацію 1/2 різниці вартості спільного майна подружжя, що підлягає поділу в розмірі 45 001,42 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1999 року по 08 вересня 2022 року. Шлюб розірвано за ініціативою відповідачки. За час шлюбу у них народилося троє дітей, двоє з яких на даний час є неповнолітніми. 
У зв`язку із розірванням шлюбу для позивача існують перешкоди в користуванні та розпорядженні спільним майном, тому позивач змушений був звернутись з позовом до суду.
За час шлюбу сторонами було придбано двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2 023 735,75 грн, право власності на яку зареєстровано в рівних частках між ними. На даний час в цій квартирі проживає відповідачка та позивач не заперечує, щоб ця квартира залишилась повністю у її власності.
Також 06 березня 2019 року між ТОВ фірма «ТРАЯН» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому, а саме однокімнатної квартири за будівельним номером АДРЕСА_3 . Але 29 липня 2022 року між ТОВ фірма «ТРАЯН» та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому. Цей договір було укладено без згоди позивача. Загальна вартість майна, яке буде створено у майбутньому сплачена в сумі 13 955 доларів США, що еквівалентно станом на дату подання позову сумі 586 382,12 грн..
За час шлюбу сторонами було набуто право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн. та земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн. Вказані земельні ділянки розташовані за адресою АДРЕСА_4 та були утворені в результаті об`єднання двох земельних ділянок. На зазначених земельних ділянках розпочато будівництво житлового будинку. 15 травня 2015 року було видано будівельний паспорт, також було складено технічний паспорт на будинок, але на час поділу майна будинок не введений в експлуатацію. Вартість будівельних матеріалів, з яких складається будинок, дорівнює 456 181 грн.
Також під час шлюбу сторонами було придбано рухоме майно, зокрема автомобіль марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , вартістю 9159 доларів США, що згідно з курсом НБУ на день подання позову становить 384 856,60 грн. та автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , вартістю 7673 доларів США, що згідно з курсом НБУ на день подання позову становить 322415,62 грн.. 
03 серпня 2010 року було зареєстровано створення юридичної особи ТзОВ «Франко-Трейд», в якому засновником є позивач, розмір частки в статутному капіталі дорівнює 75 375 грн.
Між сторонами немає домовленості щодо поділу спільного майна подружжя, тому позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
У зв`язку із тим, що під час розгляду справи позивач з`ясував, що автомобіль марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , був відчужений відповідачкою після розірвання шлюбу, 18 квітня 2025 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, в якій просив суд припинити право спільної сумісної власності сторін на:
двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2 023 735 грн. 75 коп.;
земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн.;
земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн.;
будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , вартість яких 456 181 грн.;
грошові кошти, які були отримані від продажу автомобіля марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , в сумі 397 720 грн.;
автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп.;
розмір частки засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко Трейд» , яка складає 75 375 грн.;
грошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382 грн. 12 коп., які були сплачені згідно з умовами Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які відповідачка отримала на підставі договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на:
земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн.;
земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн.;
будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. садівниче товариство «За мир», вартість яких 456 181 грн.;
автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп.;
розмір частки засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко Трейд» , яка складає 75 375 грн.
В порядку поділу спільного майна подружжя просив визнати за відповідачкою право власності на:
двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2 023 735 грн. 75 коп.;
грошові кошти, які були отримані від продажу автомобіля марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , в сумі 397 720 грн.;
грошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382,12 грн., які були сплачені за Договором купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які відповідачка отримала внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому.
В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідачки на користь позивача компенсацію 1/2 різниці вартості спільного майна подружжя, що підлягає поділу в розмірі 51 433,12 грн..

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області рішенням від 26 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнив частково. 
В порядку поділу спільного майна подружжя визнав за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн.; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , вартість яких 456 181 грн.; автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп.; частку засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко-Трейд», код ЄДРПОУЗ7182646, в розмірі 50%, яка складає 75 375 грн. 
У порядку поділу спільного майна подружжя визнав за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти, які були отримані нею від продажу автомобіля марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, в сумі 397 720 грн.; грошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що за курсом НБУ на день подання 1 позову становить 586 382,12 грн., які були сплачені нею за Договором купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які вона отримала на підставі договору про відступлення нею права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому. 
Суд стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 1/2 компенсацію різниці вартості спільного майна подружжя, що підлягає поділу в розмірі 960 434,75 грн.. 
Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в розмірі 15 140 гривень. 
У задоволенні решти вимог позову відмовив.
Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та матеріального права, є таким, що підлягає скасуванню.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідачка вказує, що не надавала ні усної, ні письмової згоди при розгляді справи на стягнення щодо неї грошової компенсації за земельні ділянки, які мають кадастровий номер 2610100000:23:001:0885 та кадастровий номер 2610100000:23:001:0886. Ухвалення рішення суду про присудження грошової компенсації за земельні ділянки, які належать їй на праві особистої приватної власності свідчить про порушення судом норм матеріального права, а саме частини четвертої статті 71 Сімейного кодексу України, оскільки присудження грошової компенсації на підставі рішення суду за земельну ділянку допускається лише за згодою іншого із подружжя.
Окрім того апелянтка зазначає, що земельні ділянки, які мають кадастровий номер 2610100000:23:001:0885 та кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, а також будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться в садовому товаристві «За мир» в м. Івано-Франківську на вулиці Ленкавського, а не на вулиці Садівниче товариство «За мир» (як зазначено в рішенні суду), ніколи на праві спільної сумісної власності не належали їй та позивачу.
У частині 13 статті 79-1 ЗК України зокрема зазначено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок. 
Згідно з частиною 13 статті 79-1 ЗК України позивач втратив права на земельну ділянку, яка мала кадастровий номер: 2610100000230010229, і яка була придбана за час шлюбу, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.04.2012, який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. та зареєстровано в реєстрі за №1593. 
Позивачем визнається і не заперечується факт того, що 08 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено Договір дарування земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. та зареєстровано в реєстрі за №2389. 
Апелянтка зазначає, що прав на земельну ділянку з кадастровим номером: 2610100000230010433, позивач ніколи не мав, оскільки дана земельна ділянка була набута за час шлюбу, однак на підставі Договору дарування, і згідно з п. 2 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України є її особистою приватною власністю.
Позивачем ОСОБА_2 долучено до позовної заяви копію будівельного паспорту забудови земельної ділянки с/т «За мир», м. Івано-Франківськ, з якого вбачається, що саме ОСОБА_1 є індивідуальним забудовником земельної ділянки, яка має кадастровий номер 2610100000:23:001:0885. Тому, згідно з правилами частини другої статті 375 Цивільного кодексу України, саме власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Беручи до уваги те, що земельні ділянки, які мають кадастровий номер 2610100000:23:001:0885 та кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, а також будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться в садовому товаристві «За мир» в м.Івано-Франківську, ніколи спільною сумісною власністю не були, позовна вимога позивача про припинення права спільної сумісної власності на дані земельні ділянки та будівельні матеріали (у вигляді будинку) є абсолютно необґрунтованою.
ОСОБА_1 не погоджується також і з висновком суду про визнання за позивачем права власності на частку засновника (учасника) в статутному капіталі ТОВ «Франко-Трейд», код ЄДРПОУ 37182646, в розмірі 50%, яка складає 75 375 грн, та стягнення з нього на користь відповідачки грошової компенсації вартості 1/2 частки.
Апелянтка зазначає, що визнання виключно за позивачем права власності на частку ТОВ «ФРАНКО-ТРЕЙД», що становить 50% не узгоджується з нормами матеріального права і беззаперечно свідчить про порушення судом норм матеріального права, що є самостійною підставою для скасування рішення суду.
Щодо визнання за нею права власності на грошові кошти від продажу автомобіля марки «Chevrolet», модель «Equinox», 2013 року випуску, в сумі 397 720 грн, то відповідачка ОСОБА_1 вказує, що позивач 23 липня 2021 року отримав за даний транспортний засіб гроші від ОСОБА_5 .. Гроші були отримані позивачем під час перебування у шлюбі, що підтверджується заявою ОСОБА_5 від 15.04.2025 року, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць О.Я., та яка зареєстрована в реєстрі за №278. Вказує, що саме тому 23 липня 2021 року була видана довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Міщук У.Л. та зареєстрована в реєстрі за №983, згідно якої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали можливість не лише користуватися зазначеним транспортним засобом, але й розпоряджатися ним на власний розсуд. 
Вищезазначена інформація свідчить про те, що якщо грошові кошти, які були отримані позивачем, є спільною сумісною власністю і не були витрачені позивачем в інтересах сім`ї, тому такі гроші повинні бути поділені між сторонами у судовому порядку, згідно з вимогами чинного законодавства України, виходячи з наступного розрахунку: 397 720 грн. / 2= 198 860 гривень.
Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача частково, визнавши за позивачем право власності на: 25% частки у статутному капіталі ТОВ «ФРАНКО-ТРЕЙД; на автомобіль марки «RENAULT» модель «MEGANE SCENIC», 2011 року випуску; у випадку згоди позивача на компенсацію нею грошей в розмірі 293 191,06 грн, що є половиною від суми 13 955 доларів США, які були отримані апелянткою на підставі Договору №29.07.2022 про відступлення права вимоги на майно, яке буде створено в майбутньому, визнати за ним право власності на цю суму; у задоволенні інших позовних вимог позивача відмовити. 
Просить визнати за нею право власності на 25% частки у статутному капіталі ТОВ «ФРАНКО-ТРЕЙД»; стягнути з позивача на її користь гроші в розмірі 161 207,81 грн (1/2), як компенсація за частку автомобіля марки «RENAULT» модель «MEGANE SCENIC», 2011 року випуску; стягнути з позивача в її користь грошові кошти, які були отримані позивачем від продажу автомобіля марки «Chevrolet», модель «Equinox», 2013 року випуску, у розмірі 198 860 грн (1/2).
Просить вирішити питання про судові витрати.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, оскільки базується на належних доказах та законодавчих нормах.
Зазначає, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ст.71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання.
ОСОБА_2 вказує про наявність підстав у порядку поділу майна подружжя на припинення права власності ОСОБА_1 на частку у майні, що є спільною сумісною власністю, в порядку ст. 365 ЦК України та компенсації їй половини вартості нерухомого майна. Крім того стверджує, що отримання згоди на грошову компенсацію за припинення права на частку у майні відповідно до ст. 365 ЦК України не є обов`язковим.
Позивач наголошує, що до вимог заявлених у позовній заяві була включено вимога про поділ двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка зареєстрована 28.03.2002 р. вартість, якої становить 2 023 735,75 гривень, яку просив залишити за відповідачкою ОСОБА_1 . Однак суд залишив дану квартиру у спільній частковій власності, внаслідок чого виникла різниця у вартості майна, яке необхідно поділити. Зазначає, що різницю вартості спільного майна подружжя, що підлягає поділу, готовий сплатити в добровільному порядку.
Стосовно аргументів, викладених в апеляційній скарзі про допущення судом першої інстанції помилки в адресі, за якою знаходиться нерухоме майно, зазначає, що це є описка, допущена при написані судового рішення, і не має правового значення для сторін. 
Позивач повністю погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині поділу майна, а саме будівельних матеріалів у вигляді двоповерхового індивідуального житлового будинку, земельної ділянки з кадастровим номер 2610100000:23:001:0886 площею 0.0071 га та земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:23:001:0885. Зазначає, що за час шлюбу сторонами було набуто право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:23:001:0886 площею 0.0071 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва та земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:23:001:0885 площею 0.1049 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). які були зареєстровані 13.07.2014 р. Вказані земельні ділянки розташовані за адресою АДРЕСА_4 . При цьому вищевказані земельні ділянки були утворені в результаті об`єднання двох земельних ділянок, а саме земельної ділянки (кадастровий номер 2610100000:23:001:0229, загальною площею-0,0574 га) та земельної ділянки (кадастровий номер 2610100000:23:001:0433, загальною площею-0,0544 га).
У даній справі, з огляду на фактичні обставини, через об`єднання двох земельних ділянок (земельна ділянка із кадастровим номером 2610100000:23:001:0229, загальною площею 0,0574 га набута на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 квітня 2012 року, та земельна ділянка із кадастровим номером 2610100000:23:001:0433, загальною площею 0,0544 га набута відповідачкою на підставі Договору дарування земельної ділянки від 08 червня 2012 року), було утворено земельну ділянку із кадастровим номером 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, а також земельну ділянку із кадастровим номером 2610100000:23:001:0885 площею 0,1049 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які були зареєстровані 13.07.2014 р. Відтак, утворені земельні ділянки із кадастровим номером 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, а також земельна ділянка із кадастровим номером 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) виступають у цивільному обороті новими об`єктами цивільного права, та враховуючи те, що такі земельні ділянки були сформовані у період зареєстрованого шлюбу, тому на них поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя. Натомість, апелянтом (відповідачкою) така презумпція належними та допустимими доказами не спростована.
Щодо частки засновника ТОВ «ФРАНКО-ТРЕЙД», з посиланням на постанову ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 року у справі № 756/10797/15-ц, зазначає, якщо грошові кошти внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується у право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним із визначальних є факт набуття подружжям таких грошових коштів у шлюбі.
Щодо поділу транспортного засобу марки Chevrolet, модель Equinox, 2013 року випуску зазначає, що на адвокатський запит надано інформацію від ГСЦ МВС, згідно з якою автомобіль був зареєстрований за відповідачкою ОСОБА_1 22 липня 2021 року, а 02 вересня 2024 року було здійснено його перереєстрацію із укладанням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси (ТСЦ 3245). Таким чином, спірний транспортний засіб був набутий подружжям під час перебування у шлюбі, тобто є спільним сумісним майном, однак був відчужений відповідачкою вже після розірвання шлюбу.
Вказує, що викладені в апеляційній скарзі обставини про те, що транспортний засіб був відчужений 23 липня 2021 року, не відповідають дійсності, оскільки апелянткою не долучено жодних доказів на підтвердження наявності будь-яких домовленостей щодо вчинення даного виду правочину. Крім того зазначає, що будь-якої письмової згоди на відчуження відповідачкою 02 вересня 2024 року транспортного засобу марки Chevrolet, модель Equinox, 2013 року випуску не надавав, тому має право на компенсацію вартості частки, тобто половину вартості спірного транспортного засобу.
Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Іван-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року, а рішення суду залишити без змін.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, заперечення позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Вінтоняка Н.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Сторони згоди щодо поділу майна між собою не дійшли.
В ч.1 ст.70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судом встановлені наступні обставини справи.
Позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1999 року по 08 вересня 2022 року, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу (т. 1 а.с.20). 
За час шлюбу сторони набули у власність таке майно: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_5 ; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га.; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: НОМЕР_1 ; автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_2 ; Товариство з обмеженою відповідальністю «Франко Трейд»; майнові права за Договором купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року.

Двохкімнатну квартиру АДРЕСА_5 , сторони придбали 18 березня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу (т. 1 а.с.21). Покупцями виступали обоє, право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках (т. 1 а.с.21, 229)
Позивач просив в результаті поділу майна виділити відповідачці вказану квартиру в цілому, передавши їй його частку у вказаній нерухомості. 
Суд першої інстанції відмовив у вимогах про поділ квартири, оскільки вона належить сторонам на праві спільної часткової власності, а не сумісної, частки визначено між сторонами, отже, квартира фактично поділена між ними.
В цій частині рішення не оскаржено. 
Вирішуючи спір щодо поділу автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , то суд виділив позивачу у власність цей автомобіль, оскільки він їм користується. 
Під час шлюбу сторони придбали автомобіль марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , який був відчужений відповідачкою після розірвання шлюбу. Тому суд, встановивши, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, прийшов до висновку, що відповідачка повинна відшкодувати позивачу 1/2 частину його вартості – 198 860 грн.(397 720/2), що відповідає дійсній вартості майна на час розгляду справи (середня ринкова вартість транспортних засобів). 
Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що суд не надав належної оцінки її доводам про те, що спірний автомобіль був проданий позивачем ще під час шлюбу, не є слушними. Такі обставини на її думку підтверджені заявою ОСОБА_5 від 15.04.2025 року, підпис якого посвідчений нотаріусом. (т.1 а.с.196). Тому 23 липня 2021 року була видана нотаріальна довіреність, на підставі якої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали можливість не лише користуватися зазначеним транспортним засобом, але й розпоряджатися ним на власний розсуд. Отже, гроші від продажу автомобіля, отримані позивачем, є спільною сумісною власністю, і якщо не були витрачені ним в інтересах сім`ї, то мають бути поділені між сторонами в межах даного спору. 
Між тим зі справи вбачається, що спірний транспортний засіб був перереєстрований ОСОБА_1 на нового власника із укладанням договору купівлі-продажу 02.09.2024 року – після розірвання шлюбу сторонами, що спростовує позицію відповідачки про продаж автомобіля позивачем на підставі виданої нею довіреності на право розпорядження ним ще у 2021 році, оскільки внаслідок оформлення ОСОБА_1 довіреності не наступає перехід права власності. ( т.1 а.с.168-169,194). 
Відтак, цілком правильним є висновок суду, який належно підтверджений наданими позивачем доказами, про те, що відповідачка відчужила спільне сумісне майно подружжя - автомобіль марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: НОМЕР_1 – після розірвання шлюбу, без згоди позивача, розпорядилася грошами, отриманими в результаті продажу, які б підлягали поділу. Вартість автомобілі позивачем визначено в сумі 9159 доларів, що підтверджується розрахунком калькулятора вартості автомобіля та еквівалентно 397 720 грн, і така обставина не оспорюються (т. 1 а.с.121).

Стосовно позовних вимог про поділ грошових коштів в сумі 13 955 доларів США, які були сплачені ОСОБА_1 за Договором купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, суд дійшов висновку про те, що таке майно також є спільно сумісно власністю подружжя і підлягає поділу. 
Тому в порядку поділу суд визнав за відповідачкою право власності на грошові кошти в сумі 13 955 доларів США(по курсу НБУ на день подання позову становить 586 382,12 грн.), які були сплачені згідно Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які вона отримала на підставі договору від 29.07.2022 року про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому, на користь ОСОБА_3 (т.1 а.с.26-28).
ОСОБА_1 не оскаржує висновки суду в цій частині, погоджується із наявністю підстав для поділу цей грошової суми за умови поділу із нею частки у статутному капіталі ТОВ «Франко-Трейд», автомобіля «RENAULT», які суд залишив у власності позивача, і поділу грошей від продажу автомобіля «CHEVROLET». 
Між тим колегією суддів перевірено рішення в частині обгрунтованості поділу автомобілів, і підстав для скасування або зміни рішення в цій частині не встановлено, оскільки суд дотримався норм матеріального права при поділі майна з урахуванням конкретних обставин справи. 
При поділі частки засновника (учасника) в статутному капіталі ТОВ «Франко-Трейд», код ЄДРПОУ37182646, в розмірі 50%, яка складає 75 375 грн, суд також виходив з того, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, підлягає поділу, і відповідачка має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частки, при цьому залишив таке майно у власності позивача, який є засновником підприємства (т.1 а.с.116-119). 
Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що рішення суду в цій частині є безпідставним, нічим не аргументовані, зводяться до незгоди із рішенням суду. Той факт, що вона після розірвання шлюбу з 02.10.2024 року зареєструвалася як фізична особа-підприємець, не впливають на правильність рішення суду про поділ майна - частки засновника (учасника) в статутному капіталі ТОВ «Франко-Трейд», що існувало на час розірвання шлюбних відносин. 

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для поділу між колишнім подружжям автомобіля марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп.; частки засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко-Трейд», код ЄДРПОУ37182646, в розмірі 50%, яка складає 75 375 грн; грошових коштів, які були отримані нею від продажу автомобіля марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , в сумі 397 720 грн.; грошових коштів в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382,12 грн., які були сплачені за Договором купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які вона отримала відповідно до договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому.

Однак апеляційний суд не може погодитися із рішенням суду в частині поділу іншого нерухомого майна – земельних ділянок і будівельних матеріалів (у вигляді будинку). 
Позивач вважав спільним сумісним майном подружжя і просив поділити земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га.; з кадастровим номером 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га.; поділити будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: м. Івано-Франківськ, в Садівничому товаристві «За мир», визнати за ним право власності у цілому на вказані об`єкти.
При цьому позивач вважав можливим при поділі двокімнатної квартири АДРЕСА_5 належну йому частину квартири передати у власність відповідачці.
Як вже зазначалося, судом відмовлено в задоволенні такої вимоги, і рішення в цій частині ніким не оскаржено. 
Позивач також заявляв вимогу про поділ земельних ділянок в Садівничому товаристві «За мир», та незавершеного двоповерхового будинку, що побудований на вказаній землі. 
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га, та земельна ділянка, кадастровий номер 2610100000:23:001:08860, площею 0,0071 га, належить відповідачці ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтв про право власності від 13 липня 2014 року. Також вказаний факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 29-34). Земельні ділянки знаходяться в м. Івано-Франківську, Садівниче товариство «За мир» та призначені для індивідуального садівництва.
Ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га. становить 1 891 600 грн. (т. 1 а.с.47).
Ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:23:001:08860, площею 0,0071 га. становить 159 400 грн. (т. 1 а.с.72).
Відповідачка вважає, що вказані земельні ділянки являються її особистою власністю та не можуть входити у спільне сумісне майно подружжя через їх створення та набуття у власність.
Вона є власником земельних ділянок та сплачує відповідний податок, що підтверджується платіжним дорученням (т. 1 а.с. 144-145).
На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 квітня 2012 року відповідачка набула у власність земельну ділянку № НОМЕР_3 , площею 0,0574 га., яка розташована на території садівничого товариства «За мир» в м. Івано-Франківську, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 2610100000:23:001:0229. Договір укладено за згодою чоловіка покупця – ОСОБА_2 , що стверджується поданою заявою (п. 1.3 Договору) (т. 1 а.с. 146-147).
На підставі договору дарування земельної ділянки від 08 червня 2012 року відповідачка набула у власність земельну ділянку № НОМЕР_4 , площею 0,0546 га., яка розташована на території садівницького товариства «За мир» в м. Івано-Франківську, кадастровий номер 2610100000:23:001:0433 (т. 1 а.с. 148-149).
Станом на 01.01.2013 року земельні ділянки кадастровий номер 2610100000:23:001:0229 та кадастровий номер 2610100000:23:001:0433 були об`єднані в одну земельну ділянку площею 0,1120 га. та такій земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 2610100000:23:001:0747, що підтверджується листом начальника Головного управління Держгеокадастру (т. 2 а.с.31). Вказані земельні ділянки були об`єднані на підставі заяви відповідачки від 27.06.2012 року - під час перебування її у шлюбі з позивачем.
14 травня 2014 року відповідачка, перебуваючи у шлюбі з позивачем, звернулася із заявою до компетентних органів про поділ земельної ділянки 0,1120 га., яка надана для ведення садівництва та розташована на території садівницького товариства «За мир» в м. Івано-Франківську, кадастровий номер 2610100000:23:001:0747, на дві земельні ділянки у відповідності до схеми, що додається. Земельна ділянка належала відповідачці на підставі Державного акту про право власності на землю від 04.12.2012 року (т. 2 а.с.32). У результаті такого поділу однієї земельної ділянки, утворилось дві земельні ділянки, які позивач просив поділити, виділивши їх йому у власність, які і будівельні матеріали ( у вигляді будинку, не введеного в експлуатацію), оскільки він будував будинок, яким користувався певний час, відповідачка при цьому проживає в квартирі АДРЕСА_5 .
07 травня 205 року Департаментом містобудування та архітектури відповідачці видано будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку в м. Івано-Франківську в садовому товаристві «За мир» (т. 1 а.с.36). Також відповідачка є замовником будівництва згідно проекту (т. 1 а.с.38). 05 грудня 2022 року виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу на АДРЕСА_4 , замовником технічної інвентаризації зазначено позивача (т. 1 а.с. 44). Будинок на даний час не введено в експлуатацію, право власності як на окремий об`єкт не зареєстровано. Згідно звіту про оцінку майна – рухомих речей будівельних матеріалів, ринкова вартість об`єкту становить 456 181 грн. (т. 1 а.с.94-103).
У липні 2012 року відповідачка зверталась до голови садового товариства «За мир» із заявою про надання дозволу на будівництво. Така заява була предметом розгляду на засіданні правління садівницького товариства, що підтверджується копією протоколу № 6, заява відповідачки була задоволена (т. 1 а.с. 173-174).
Згідно з висновком звіту про оцінку майна – будівельних матеріалів станом на 15.11.2024 року спеціалістом оцінені будівельні матеріали до незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку, розташовані на земельній ділянці площею 0.1049 га кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, ринкова вартість таких матеріалів складає 45617181 грн. (т.1 а.с.94-103). 
Суд першої інстанції вирішив, що така вимога є обґрунтованою, зважаючи на те, що відповідачка у вказаному будинку не проживає з 2022 року, його будівництвом не цікавиться та не займається, що підтверджується свідками, спільне володіння вказаними об`єктами є неможливим, через негативні особисті стосунки між сторонами. Також неможливий розподіл земельних ділянок окремо між сторонами, бо вони хоч і є окремими земельними ділянками, але одна земельна ділянка (менша) знаходиться перед іншою (більшою), та слугує фактично заїздом до будинку, що підтверджується фотографіями, сформованими під час оформлення звітів з оцінки. Тому суд вважав, що саме за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя необхідно визнати право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн.; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: м. Івано-Франківськ, Садівниче товариство «За мир», вартість яких 456 181 грн., а на користь відповідачки стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини такого майна.

Під час перегляду справи в апеляційній інстанції відповідачкою, як і в суді першої інстанції, заявлено клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог позивача, які на її думку не мають відношення до спільної сумісної власності. Вважає, що в частині позовних вимог позивача, які зазначені в заяві про зміну предмету позову, відсутній предмет спору у зв`язку з тим, що право спільної сумісної власності на земельні ділянки з к.н. 2610100000:23:001:0885 та к.н. 2610100000:23:001:0886, а також на будівельні матеріали, що знаходяться у садовому товаристві «За мир» у м. Івано-Франківськ у неї та позивача, ніколи не виникало.
Стверджує, що позивач згідно з ч.13 ст.79-1 ЗКУ втратив права на земельну ділянку, яка мала кадастровий номер 2610100000230010229, і яка була придбана за час шлюбу, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.04.2012, який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д.. Крім того, прав на земельну ділянку, яка мала кадастровий номер 2610100000230010433, позивач ніколи не мав, оскільки дана земельна ділянка була хоч і набута за час шлюбу, однак отримана відповідачкою у власність на підставі договору дарування, що є особистою приватною власністю дружини. 
Зазначає, що позивачем до позовної заяви долучено копію будівельного паспорта забудови земельної ділянки с/г «За мир», з якого вбачається, що відповідачка є індивідуальним забудовником земельної ділянки, яка має к.н. 2610100000:23:001:0885.
Отже, беручи до уваги те, що земельні ділянки з к.н. 2610100000:23:001:0885 та к.н. 2610100000:23:001:0886, а також будівельні матеріали, що знаходяться у садовому товаристві «За мир» у м. Івано-Франківськ ніколи на праві спільної сумісної власності не належали позивачу та відповідачу, позовні вимоги про припинення право спільної сумісної власності на дані земельні ділянки та будівельні матеріали (у вигляді будинку) є абсолютно необґрунтованими, що підтверджується декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 09.02.2026 року, яка подана 11.02.2026 року і зареєстрована у Реєстрі будівельної діяльності порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ІФ101260209211; витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер витягу ІФ101260209211-1.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20вересня 2021 року в справі №638/3792/20 (провадження №61-3438сво21).
Із системного аналізу норм статей 255 та 377 ЦПК України та ураховуючи наведену вище правову позицію Верховного Суду, можна дійти висновку, що встановлена пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України підстава для закриття провадження у справі (відсутність предмету спору) повинна існувати на час розгляду справи судом першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що заявником не надано жодних доказів та підстав вважати, що предмет спору був відсутній на момент звернення з даним позовом до суду. Зазначені аргументи в клопотанні про закриття провадження, викладені відповідачкою, є запереченнями проти позову по суті, які вона має доводити, але не підставами для закриття провадження.
Обґрунтованість чи необґрунтованість позову, достатність доказів суд оцінює під час розгляду справи по суті шляхом ухвалення відповідного рішення.
За таких обставин, клопотання про закриття провадження є безпідставним та не могло бути б задоволеним.

Аналізуючи вищевикладені обставини з урахуванням норм матеріально права і доводів апеляційної скарги, наданих доказів, колегія суддів прийшла до наступного. 
На підставі договорів купівлі-продажу і дарування відповідачка набула у власність дві земельної ділянки, які 01.01.2013 року були об`єднані в одну земельну ділянку площею 0,1120га. на підставі заяви відповідачки під час перебування її у шлюбі з позивачем.
14 травня 2014 року відповідачка, перебуваючи у шлюбі з позивачем, звернулася із заявою до компетентних органів про поділ земельної ділянки 0,1120 га., яка надана для ведення садівництва та розташована на території садівницького товариства «За мир» в м. Івано-Франківську, кадастровий номер 2610100000:23:001:0747, на дві земельні ділянки у відповідності до схеми, що додається. Земельна ділянка належала відповідачці на підставі Державного акту про право власності на землю від 04.12.2012 року (т. 2 а.с.32).
07 травня 205 року Департаментом містобудування та архітектури ОСОБА_1 отримала будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку в м. Івано-Франківську в садовому товаристві «За мир» (т. 1 а.с.36). І відповідачка є замовником будівництва згідно з проєктом (т. 1 а.с.38). 05 грудня 2022 року виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу на АДРЕСА_4 , замовником технічної інвентаризації зазначено позивача (т. 1 а.с. 44). 
На час звернення позивача з позовом до суду будинок не будо введено в експлуатацію, право власності як на окремий об`єкт не зареєстровано. 
Однак зі звіту про оцінку майна – будівельних матеріалів станом на 15.11.2024 року, в результаті якої спеціалістом оцінені будівельні матеріали до незавершеного будівництва спірного індивідуального житлового будинку, вбачається, що об`єкт оцінки морально не застарілий , можливе його використання за основним призначенням. (т.1 а.с.94-103). 
В звіті спеціаліста наявні фотографії спірного будинку, не введеного в експлуатацію, які також підтверджують, що будинок фактично закінчений будівництвом. З пояснень позивача встановлено, що він деякий час проживав в цьому будинку, що спростовує позицію представника позивача в апеляційному суді стосовно того, що будинком внаслідок неповністю виконаних внутрішніх робіт неможливо користуватися за призначенням. 
Більш того, апеляційним судом під час розгляду справи за клопотанням позивача 20.02.2026 було ухвалено про забезпечення позову шляхом заборони органам державного архітектурно-будівельного контролю (ДАБК) та їхнім посадовим особам приймати рішення про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видавати сертифікат відповідності щодо спірного об`єкта, який розташований за адресою Івано-Франківська обл., Івано-Франківський район, Івано-Франківська територіальна громада, м. Івано-Франківськ (станом на 01.01.2021), Івано-Франківське садівниче товариство «За мир», що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га; заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного об`єкта нерухомості, який розташований за адресою Івано-Франківська обл., Івано-Франківський район, Івано-Франківська територіальна громада, м. Івано-Франківськ (станом на 01.01.2021), Івано-Франківське садівниче товариство «За мир», що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га; накладення арешту на нерухоме майно, а саме земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га. та земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га.
Однак 11.02.2026 року відповідачка ОСОБА_1 отримала декларацію про готовність до експлуатації спірного об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту. (т.2 а.с.193-208)
Позивач при зверненні до суду не вказував ступінь готовності будинку, жодних доказів таких обставин не надавав. 

Верховний Суд в своїй Постанові від 28 жовтня 2019 року по справі №308/2695/16-ц звернув увагу, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком за своїм юридичним статусом, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. В цьому рішенні, Верховний Суд також вказав, що враховуючи ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, можливості визначити окремі частини і за умови можливості довести до кінця будівництво об`єкта незавершеного будівництва, такий об`єкт незавершеного будівництва може бути поділеним між подружжям з визначенням часток кожного на такий об`єкт.
В Постанові від 03.12.2018 р. по справі № 525/511/16-ц, Верховний Суд також вказував, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
Отже, об`єкт незавершеного будівництва може бути поділеним між подружжям до моменту введення його в експлуатацію, якщо його будівництво завершене або майже завершене, тобто коли можна побачити, що це є саме нерухомим майном, а не грудою будівельних матеріалів. Іншою умовою для поділу такого майна є можливість його поділу.
Якщо об`єкт незавершеного будівництва не може бути поділеним між подружжям, то подружжя може поділити будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або залишити такі матеріали одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.
Позивач не надав суду доказів неподільності будинку. 

Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У частині першій статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Судами встановлено, що в період шлюбу сторони придбали квартиру, автомобіль, гараж та земельну ділянку, на якій він розташований, а також отримали кредит на придбання нерухомого майна й за рахунок кредитних коштів придбали дві квартири. При вирішенні таких спорів суди з`ясовують наявність спільного майна подружжя, як рухомого так і нерухомого, наявність грошових коштів, що є спільною сумісною власністю. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. До майна подружжя можуть бути віднесені як рухоме і нерухоме майно, так і кошти та борги. Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). Не виключається звернення одного з подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18).
Позивач не заявляв вимог про визнання права на частку в праві спільної сумісної власності, а одразу просив поділити майно в натурі, виділивши йому незавершений будівництвом будинок повністю. При цьому він заявив про згоду на виплату відповідачці компенсації її частки в спірному майні. 
В постанові ВС від 21.06.2023 року у справі №654/3751/18 рекомендовано судам при вирішенні спору про поділ майна встановити не лише обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час придбання, його вартість та виходити з презумпції рівності часток, а й враховувати інші істотні обставини, що мають значення для справи, зокрема можливість реального поділу майна з виділенням кожному із подружжя окремих видів (об`єктів) майна, можливість спільного користування певним видом майна у разі визначення ідеальних часток у цьому майні та спільного користування неподільною річчю, а також чи був визначений сторонами певний порядок користування спірним майном, матеріальне становище співвласників щодо можливості сплати грошової компенсацію при перевищенні вартості частки, що підлягає виділу іншому із подружжя тощо.
У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11 (провадження № 61-1070св19) наголошено на необхідності забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі. І визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Тому в подібних спорах виникає доцільність проведення відповідної експертизи щодо можливості виділення частки (09 березня 2023 року Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 296/1402/20, провадження № 61-9588св22 (ЄДРСРУ № 109491595). 
В постанові ВС від 08.08.2023 року у справі №727/3945/21 зазначено, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно; по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток. У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію. 
Колегія суддів ще раз зауважує, що доказів неможливості поділу недобудованого на час звернення до суду будинку в натурі суду позивач не надавав. 
За таких обставин, враховуючи, що у сторін у спільній сумісній власності є нерухоме майно – квартира, і в частині відмови в її поділі рішення суду не оскаржується, не відповідає вимогам норми статті 70 СК України рішення в частині виділення у особисту власність позивачу земельних ділянок і будівельних матеріалів у вигляді будинку із виплатою відповідачці грошової компенсації, яка вочевидь не відповідає характеру майна, що є предметом спору. 

Якщо за час шлюбу на особистій земельній ділянці було побудовано будинок, цей будинок стане спільною сумісною власністю. І тоді до іншого з подружжя переходить право власності на частину земельної ділянки також. Такий висновок зробив ВС у постанові від 18.10.2023р. у справі №504/3831/19 наголосив на принципі єдності юридичної долі земельної ділянки та будівлі, що на ній розташована.
Відтак, вирішити спір про поділ земельних ділянок також неможливо без вирішення поділу незавершеного будинку. 

На підставі викладеного колегія суддів прийшла до висновку про невідповідність рішення суду першої інстанції в частині поділу земельних ділянок і будівельних матеріалів, а також визначення суми грошової компенсації відповідачці, нормам матеріального права. 

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши справу, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про визнання права власності за позивачем на спірні земельні ділянки і частину в незавершеному будівництві необхідно скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог за недоведеністю. 

Відповідно, оскільки колегія суддів погоджується із висновками суду в частині поділу іншого майна, то рішення підлягає зміні в частині визначення грошової компенсації стороні. 

Суд першої інстанції дійшов висновку, що поділу між сторонами підлягає майно на загальну суму 3 889 073 грн 74 коп.
В поділі квартири АДРЕСА_5 позивачу відмовлено. 
У власності позивача суд першої інстанції, з висновками якого погоджується в цій частині колегія суддів, залишив автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, вартістю 322415,62 грн, частку засновника в ТОВ «Франко-Трейд» вартістю 75375 грн, всього на суму 397790,62 гн. 
Відповідачці суд виділив у власність грошову суму 397720 грн, отриману від продажу автомобіля Chevrolet, модель Equinox, 2013 року випуску, грошову суму 586382,12 грн, отримані від продажу права вимоги на майно, що буде створене, всього на суму 984102,12 грн.. 
Відповідно, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація різниці вартості часток у майні у розмірі 293155,75 грн.((397790,62 + 984102,12) :2 =690946,37 – 397790,62 =293155,75).

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: м. Івано-Франківськ, Садівниче товариство «За мир». 
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за ним права власності в порядку поділу спільного майна подружжя на земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: м. Івано-Франківськ, Садівниче товариство «За мир» - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації різниці вартості часток спільного майна подружжя 293155 (двісті дев`яносто три тисячі сто п`ятдесят п`ять) грн. 75 коп.
В решті залишити рішення без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський Л.В. Василишин