ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 р. 	Справа № 520/14942/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Мінаєвої К.В. , Катунова В.В. 
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2026, суддя Заічко О.В., по справі № 520/14942/25
за позовом ОСОБА_1 
до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України  
третя особа Харківська міська рада 
про визнання протиправним відмову та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: Харківська міська рада про визнання протиправним відмову та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила суд:
- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Я.В. від 29 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження №73563391.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Я.В. від 29 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження №73563391є протиправною та такою, що порушує права позивача.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа: Харківська міська рада про визнання протиправним відмову та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Я.В. від 29 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження №73563391.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Представник третьої особи, Харківської міської ради, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, представник Харківської міської ради в апеляційній скарзі зазначає, що на його переконання, судом першої інстанції неправильно застосовані положення ст.ст. 6, 13, 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки Харківською міською радою у наданні повторної відповіді на запит ОСОБА_1 відмовлено не було, доступ до запитуваної інформації не обмежувався, на запит ОСОБА_1 надано усю наявну в Харківській міській раді інформацію, інші документи та інформація в Харківській міській раді та її виконавчих органах стосовно запитуваної інформації відсутні.
Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції здійснено неправильне тлумачення вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, не наведено конкретної норми, яка б містила вимогу щодо зобов`язання державного виконавця здійснювати перевірку повноти та достовірності наданої Харківською міською радою відповіді на запит позивача та у який спосіб можливе здійснення такої перевірки.
Крім того, Закон України «Про доступ до публічної інформації» не зобов`язує розпорядника інформації при наданні відповіді на запити на інформацію надавати роз`яснення, наводити судження, здійснювати аналіз чинного законодавства та надавати інформацію, яка не запитується.
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, зі змісту якого встановлено, що позивач вважає рішення Харківського окружного адміністративного суду 05.03.2026 законним та обгрунтованим.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Харківської міської ради підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2023р. по справі №520/2845/23 позов - залишено без задоволення; із виходом за межі позову визнано протиправними відмови Харківської міської ради у доступу до публічної інформації, оформлені листом Харківської міської ради в особі Юридичного департаменту від 05.10.2022р. вих./1517/9-22 та листом Харківської міської ради в особі Юридичного департаменту від 17.10.2022р. вих./1606/9-22; зобов`язано Харківську міську раду повторно вирішити по суті запит ОСОБА_1 з приводу виділення бюджетних коштів на ремонтні/будівельні роботи по вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану.
Відповідачем зазначене рішення суду було оскаржено в апеляційному порядку, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2023р. апеляційну скаргу Харківської міської ради було залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2023р. по справі № 520/2845/23 - залишено без змін.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2023р. набрало законної сили 11.09.2023р. та судом 29.11.2023р. за заявою позивача було видано виконавчий лист.
12.12.2023 керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.
12.12.2023 керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
12.12.2023 керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.
До Відділу надійшов лист Боржника від 25.12.2023 за вих.№ 2826/9-23, яким повідомлено: «Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Я.В. від 12.12.2023 відкрито виконавче провадження № 73563391.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Я.В. від 12.12.2023 стягнуто з Харківської міської ради виконавчий збір у розмірі 26800,00 гривень.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Я.В. від 12.12.2023 стягнуто з Харківської міської ради розмір мінімальних витрат виконавчого провадження: загальна сума мінімальних витрат: 200,00 гривень.
Харківським окружним адміністративним судом розглянуто адміністративну справу № 520/2845/23 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Вказане рішення набрало законної сили 11.09.2023.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 по справі № 520/2845/23 Харківською міською радою повторно розглянуто запит ОСОБА_2 та за результатами розгляду листом від 04.10.2023 вих/2300/9-23 запитувача повідомлено про продовження строку розгляду запиту відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Юридичного департаменту та від 20.10.2023 № вих/2603/9-23 надано відповідь, які направлені засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 .
Отже, Харківським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист на судове рішення, яке вже було виконано на момент звернення позивача ОСОБА_1 із заявою про видачу виконавчого листа та на момент відкриття виконавчого провадження № 73563391.
12.05.2024 на адресу Боржника направлена вимога виконавця про надання інформації щодо стану виконання зазначеного рішення суду.
До Відділу надійшов лист Боржника від 27.05.2025 за вих. №1706/9-25 , яким повідомлено про виконання рішення суду, а саме:
«У провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 73563391 від 12.12.2023 з примусового виконання виконавчого листа № 520/2845/23, виданого 29.11.2023 Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Харківську міську раду повторно вирішити по суті запит ОСОБА_1 з приводу виділення бюджетних коштів на ремонтні/будівельні роботи по вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану.
13.05.2025 до Харківської міської ради надійшла вимога державного виконавця від 12.05.2025 № 11068 щодо надання підтверджуючих документів виконання рішення суду з метою надання державним виконавцем оцінки виконання та можливістю подальшого вжиття заходів у порядку виконання ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» або прийняття рішення про завершення виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 по справі № 520/2845/23 Харківською міською радою повторно розглянуто запит ОСОБА_2 та за результатами розгляду листом Юридичного департаменту від 04.10.2023 вих/2300/9-23 запитувача повідомлено про продовження строку розгляду запиту відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та від 20.10.2023 вих/2603/9-23 надано відповідь, які направлені засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 .
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 по справі № 520/2845/23 виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом, тому є всі підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 по справі № 520/2845/23 Харківською міською радою повторно розглянуто запит ОСОБА_2 та за результатами розгляду листом Юридичного департаменту від 04.10.2023 вих/2300/9-23 запитувача повідомлено про продовження строку розгляду запиту відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та від 20.10.2023 вих/2603/9-23 надано відповідь, які направлені засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 .
Рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/2845/23 суду від 29.11.2023 виконано в повному обсязі в межах наданої законом компетенції.
29.05.2025 дане виконавче провадження завершене винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження прийнята передчасно, оскільки державним виконавцем під час винесення оскаржуваної постанови не проведено перевірки фактичного виконання судового рішення та не вжито всіх можливих заходів для повного виконання рішення згідно з вимогами Закону "Про виконавче провадження".
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1 та 2 статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VIII (далі за текстом - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ).
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
Відповідно до 1 частини 1, пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно пункту 1 частини 3, частини 4 стаття 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Частиною 6 ст. 26 Закон № 1404-VIII встановлено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частин 1 - 3 ст. 63 Закон № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Отже, Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 25 листопада 2020 року по справі №554/10283/18.
Відповідно до п.11 ч. 1 ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
З матеріалів справи встановлено, що 29.05.2025 дане виконавче провадження завершене винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, відповідачем закінчено виконавче провадження у зв`язку з тим, що боржником рішення суду виконано в повному обсязі, а саме Харківською міською радою повторно розглянуто запит ОСОБА_2 та за результатами розгляду листом Юридичного департаменту від 04.10.2023 вих/2300/9-23 запитувача повідомлено про продовження строку розгляду запиту відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та від 20.10.2023 вих/2603/9-23 надано відповідь, які направлені засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, ухвалою Харківського адміністративного суду від 12.02.2024 року по справі №520/2845/23 зазначено, що посилання представника відповідача на виконання рішення суду у спосіб видання листа від 04.10.2023 вих/2300/9-23 судом не приймається до уваги, оскільки дійсним предметом запиту заявника про доступ до публічної інформації одночасно була низка питань: 1) стосовно капітальної реконструкції вулиці Весніна у місті Харкові - демонтаж трамвайної колії та розширення вулиці в умовах воєнного стану; 2) стосовно виділення коштів бюджету на реконструкцію або інші ремонтні / будівельні роботи по вул. Весніна у місті Харкові в умовах воєнного стану; 3) стосовно робіт, на які були виділені кошти; 4) стосовно обсягу виділених коштів на ремонті / будівельні роботи по вул. Весніна у місті Харкові в умовах воєнного стану, котрі поглинаються питанням загального характеру, а саме: з приводу виділення бюджетних коштів на ремонті/будівельні роботи по вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану.
У ході розгляду справи судом встановлено, що поведінка суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах містить усі ознаки явно та очевидно недобросовісної та нерозсудливої (тобто не відповідає вимогам за критеріями ч.2 ст.2 КАС України).
Так, спочатку суб`єкт владних повноважень фактично взагалі відмовив у наданні публічної інформації (надавши замість конкретної публічної інформації - предмету запиту явно та очевидно неналежні документи (копії рішень органу місцевого самоврядування - Харківської міської ради, датованих до календарної дати запровадження в України правового режиму воєнного стану).
Разом з цим, письмові відповіді-листи від 05.10.2022р. № вих/1517/-9-22 (т.1 а.с.229) та від 17.10.2022р. №вих/1606/9-22 (за підписом директора Юридичного департаменту Харківської міської ради - Ю.Ю. Лябах) і приєднана до них інформація були направлені суб`єктом владних повноважень на електронну адресу заявника без використання електронного цифрового підпису (кваліфікованого електронного підпису), отриманого на ім`я конкретної посадової особи місцевого самоврядування - підписанта.
Натомість, письмові відповіді-листи, складені за твердженням суб"єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі №520/2845/23 (від 04.10.2023р. №вих./2300/9-23 та від 20.10.2023р. вих./2603/9-23 за підписом заступника директора Юридичного департаменту Харківської міської ради О.Ю. Буряковської) були направлені на адресу заявника за поштовою адресою, указаною у позові по справі №520/2845/23.
Будь-яких доказів направлення цих листів (від 04.10.2023р. №вих./2300/9-23 та від 20.10.2023р. вих./2603/9-23) за допомогою установи поштового зв`язку суб`єкт владних повноважень до суду не подав, позаяк за поясненнями представника відповідача у зв`язку із відсутністю фінансування листи-відповіді після проходження процедури реєстрації за внутрішнім обліком документообігу запечатуються у конверти та вкидаються працівниками суб`єкта владних повноважень у поштову скриньку установи поштового зв`язку без документальної фіксації цієї дії та без здійснення жодного контролю за подальшим рухом поштового відправлення.
Колегія суддів звертає увагу, що за твердженнями заявника лист Юридичного департаменту Харківської міської ради від 04.10.2023 вих/2300/9-23 про продовження строку розгляду запиту відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України “Про доступ до публічної інформації” було направлено лише 21.11.2023р..
Це твердження підтверджується відбитком штемпелю установи поштового зв`язку на реквізитах відправника поштової кореспонденції - Харківської міської ради.
Доказів протилежного (зворотнього) суб`єкт владних повноважень до суду не подав.
За твердженнями заявника лист Юридичного департаменту Харківської міської ради від 20.10.2023р.вих/2603/9-23 взагалі не був отриманий позивачем.
Доказів протилежного (зворотнього) суб`єкт владних повноважень до суду не подав.
Отже, доказів направлення листа Юридичного департаменту Харківської міської ради від 20.10.2023р.вих/2603/9-23 на адресу заявника та отримання цього листа заявником матеріали справи не містять.
Колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку сам лише факт складання суб`єктом владних повноважень листа - відповіді на запит про доступ до публічної інформації (лист Юридичного департаменту Харківської міської ради від 20.10.2023р.вих/2603/9-23) без подання доказів реального направлення цього листа на адресу зацікавленої особи не може бути кваліфікований судом у якості належного виконання рішення суду у справі №520/2845/23.
Існування виключного випадку для направлення суб`єктом владних повноважень цього листа-відповіді на запит про доступ до публічної інформації за допомогою засобів поштового зв`язку, а не на електронну пошту позивача, відповідачем - Харківською міською радою у даному конкретному випадку не доведено.
При цьому, текст запиту заявника про доступ до публічної інформації містить посилання виключно на відомості про електронну адресу позивача.
Інформація про поштову адресу позивача була встановлена суб`єктом владних повноважень - відповідачем з відомостей позову у справі №520/2845/23.
Вчинення суб`єктом владних повноважень саме такого управлінського волевиявлення з урахуванням критеріїв за ч.2 ст.2 КАС України в найкращих інтересах учасника суспільних відносин - позивача (відносно якого рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2023р. у справі №520/2845/23 вже було констатовано неправомірність відмови у доступі до публічної інформації і одночасне направлення відповіді як на електронну адресу заявника згідно з відповідним зверненням, так і на поштову адресу позивача) матеріали справи не містять.
Крім того, слід зазначити, що визнані протиправними у межах справи №520/2845/23 відмови Харківської міської ради в особі Юридичного департаменту у наданні публічної інформації у формі листа від 05.10.2022р. вих/1517/9-22 та у формі листа від 17.10.2022р. вих/1606/9-22 підписані директором Юридичного департаменту Харківської міської ради - Лябах Ю.Ю.
Натомість лист Харківської міської ради в особі Юридичного департаменту від 20.10.2023р. вих/2603/9-23 підписаний заступником директора Юридичного департаменту Харківської міської ради - Буряковською О.Ю.
Доказів про наділення указаної посадової особи місцевого самоврядування повноваженнями на надання відповідей на запити про доступ до публічної інформації станом на 20.10.2023р. матеріали справи та матеріали процесуального документа відповідача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та зупинення виконання (стягнення) виконавчого листа не містили.
Щодо доводів апеляційної скарги Харківської міської ради про повне виконання рішення суду від 20.03.2023р., колегія суддів, проаналізувавши доданий до заяви від 25.12.2023р. лист вих/2603/9-23 від 20.10.2023 року зазначає, що заявник 31.08.2022р. із посиланням на норми Закону України “Про доступ до публічної інформації” склав запит з приводу виділення бюджетних коштів на ремонтні / будівельні роботи по вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану.
Отже, предметом запиту заявника про доступ до публічної інформації є одночасно декілька окремих питань, а саме: 1) про проведення по вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану ремонтних чи будівельних робіт; 2) про причину зміни зовнішнього вигляду вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану (демонтаж та знищення трамвайних колій, зміна ширини проїжджої частини вулиці, заміна дорожнього покриття тощо) у разі непроведення по вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану ремонтних чи будівельних робіт; 3) про суб"єктів права, якими були проведені ремонтні чи будівельні роботи по вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану або про суб"єктів права, за рахунок діянь яких настали зміни у зовнішньому вигляді вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану; 4) джерел та ресурсів, які були використані для проведення ремонтних чи будівельних роботів по вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану або для вчинення інших діянь, що призвели до змін у зовнішньому вигляді вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану.
Слід взяти до уваги, що у силу прямого застереження ч.5 ст.6 Закону України від 13.01.2011р. №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву").
Також за приписами п.4 ч.2 ст.13 Закону України від 13.01.2011р. №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
Колегія суддів вважає, що запит позивача про доступ до публічної інформації у спірних правовідносинах є по суті формою громадського контролю за розпорядженням бюджетними коштами у період дії правого режиму воєнного часу.
Тому у листі Харківської міської ради в особі Юридичного департаменту вих/2603/9-23 від 20.10.2023 року підлягала відображенню публічна інформація стосовно кожної з окреслених вище позицій.
Однак, такої публічної інформації у листі Харківської міської ради в особі Юридичного департаменту вих/2603/9-23 від 20.10.2023 року не викладено.
Окрім того, у листі Харківської міської ради в особі Юридичного департаменту вих/2603/9-23 від 20.10.2023 року суб`єкт владних повноважень повинен був навести, але не навів із посиланням на норми чинного законодавства України жодних суджень про відмінність у даному конкретному випадку між правовими категоріями: "виділення бюджетних коштів", "використання бюджетних коштів", "фінансування об`єктів", "планування бюджетних асигнувань", "проведення видатків", "орган місцевого самоврядування", "виконавчий орган місцевого самоврядування", "комунальне підприємство" тощо, унаслідок чого: не зазначив публічної інформації про правові та фактичні підстави неможливості кваліфікації факту використання будь-яким виконавчим органом Харківської міської ради (або комунальним підприємством) раніше вже отриманих у розпорядження бюджетних коштів у цілях проведення будь-яких робіт по вулиці Весніна у місті Харкові у період дії правового режиму воєнного стану у якості факту саме виділення бюджетних коштів на ремонтні/будівельні роботи по вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану; не зазначив публічної інформації про те, чому кошти за кошторисом відповідного виконавчого органу Харківської міської ради або кошти комунального підприємства у даному конкретному випадку не підлягають кваліфікації у якості саме бюджетних коштів, задіяних для вчинення діянь із зміни зовнішнього вигляду вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану.
Згідно ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
За змістом ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Щодо доводів апеляційної скарги Харківської міської ради про те, що законом «Про виконавче провадження» не передбачено способу, яким виконавець може здійснити перевірку відповіді на запит, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону «Про виконавче провадження»: «за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.» Вживання законодавцем слово «перевірка» свідчить про вживання активних дій виконавцем щодо аналізу виконання рішення, а не просто фіксування. Крім того, ця норма не передбачає виключення перевірки для справ, пов`язаних з доступом до публічної інформації. Як і в будь-який іншій судовій справі, виконавець має здійснити перевірку виконання судового рішення. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
У виконавчому листі від 29 листопада 2023 року прямо вказано, що Харківську міську раду зобов`язано «повторно вирішити по суті запит ОСОБА_1 з приводу виділення бюджетних коштів на ремонтні/будівельні роботи по вулиці Весніна у м. Харкові під час воєнного стану». Отже, міськраду зобов`язано не просто надати відповідь на запит, а повторно вирішити по суті запит.
Із такого змісту виконавчого документа вбачається, що запит уже раніше був розглянутий Харківською міською радою, була надана певна відповідь і суд визнав цю попередню відповідь неналежною і тому зобов`язав здійснити повторний розгляд. Саме слово «повторно» у резолютивній частині рішення суду визначає спосіб, яким виконавець має здійснити перевірку виконання судового рішення, а саме – порівняти нову відповідь зі попередньою (яку суд визнав відмовою у наданні інформації). 
Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» передбачає обов`язок виконавця розглядати заяви сторін і їхні клопотання. Саме це і є одним із тих способів, який передбачений законом для перевірки виконання рішення суду. Якщо стягувач не згоден з відповіддю на запит, він має право подати про це заяву до виконавця. Виконавець повинен розглянути заяву, перевірити вказані в ній факти та прийняти мотивоване рішення. 
Також, відповідно до частини третьої статті 18 Закону «Про виконавче провадження», визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення (п. 10); одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п. 3).
Отже, способи перевірки змісту відповіді на запит: розгляд заяв сторін, звернення до суду за роз`ясненням, запити до державних органів, порівняння з виконавчим документом тощо та мотивувальною частиною судового рішення – прямо передбачені Законом «Про виконавче провадження».
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 200/10827/21, де боржник (Міністерство юстиції) надав відповідь, яка не містила запитуваної інформації, а дубліювала попередню відповідь, яка вже була предметом судового розгляду та була визнана відмовою у наданні інформації та державний виконавець закрила провадження лише на підставі повідомлення боржника про надсилання листа, сформував правовий висновок, відповідно до якого визнав такі дії виконавця протиправними, зазначивши: що "Законом № 1404-VIII на державного виконавця покладено обов`язок перевіряти виконання рішення боржником... Державний виконавець не переконався у фактичному виконанні у повному обсязі рішення суду".
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження прийнята передчасно, оскільки державним виконавцем під час винесення оскаржуваної постанови не проведено перевірки фактичного виконання судового рішення та не вжито всіх можливих заходів для повного виконання рішення згідно з вимогами Закону "Про виконавче провадження".
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задоволено адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 по справі № 520/14942/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог представника Харківської міської ради.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 по справі № 520/14942/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	К.В. Мінаєва   В.В. Катунов   	
Постанова складена в повному обсязі 05.06.26.