ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/7047/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Губенко Н. М., Студенця В. І.,
за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,
за участю представників:
позивача - Шабаса Г. В. (адвоката),
відповідача - Правило Т. О. і Завойської Т. В. (у порядку самопредставництва), 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеа Електронікс Україна"
на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025,
додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025
(суддя Удалова О. Г.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026
(головуюча - Барсук М. А., судді: Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ір Сом"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеа Електронікс Україна"
про стягнення 2 707 759,12 грн.
Короткий зміст позовних вимог 
1. У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ір Сом" (далі - ТОВ "Ір Сом") звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеа Електронікс Україна" (далі - ТОВ "Сеа Електронікс Україна") про стягнення попередньої оплати у розмірі 2 707 759,12 грн.
2. На обґрунтування позовних вимог послалося на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором від 27.01.2021 № 14 щодо поставки позивачу оплаченого ним обладнання.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
3. 27.01.2021 ТОВ "Ip Сом" як покупець і ТОВ "Сеа Електронікс Україна" як постачальник уклали договір, за умовами якого останній зобов`язався передати у власність покупця у визначені договором строки комплектуючі вироби, вимірювальні прилади, паяльне устаткування, промислові комп`ютери та периферійні пристрої, обладнання систем автоматизації, електронні компоненти, зазначені у специфікаціях (далі - товар), а останнє мало прийняти й оплатити його вартість (партії товару) після отримання, але не пізніше 90 днів з дати поставки (пункт 3.6 договору).
4. Кінцеві терміни поставок товару погоджувались у специфікаціях від 20.07.2021 № 1/18956, від 20.08.2021 № 2/24817, від 20.09.2021 № 3/27983, були такі: 20.07.2022 на суму 3 622 495,80 грн, 20.08.2022 на суму 287 660,16 грн, 13.06.2022 на суму 753 452,40 грн відповідно. Загальна вартість товару склала 4 663 608,36 грн.
5. ТОВ "Сеа Електронікс Україна" поставило ТОВ "Ір Сом" товар на загальну суму 3 652 637,42 грн і станом на 31.12.2023 борг останнього склав 1 117 274,72 грн. 
6. Про сплату ТОВ "Ір Сом" коштів за товар за договором йдеться у рішенні Господарського суду Харківської області від 13.03.2024 у справі № 922/5066/23, ухваленому за позовом ТОВ "Сеа Електронікс Україна" до ТОВ "Ір Сом" про стягнення грошових коштів.
7. ТОВ "Сеа Електронікс Україна" також зверталося до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Ір Сом" про стягнення 4 320 977,07 грн. 06.11.2024 Господарський суд Харківської області ухвалив рішення у справі № 922/2272/24, залишене без змін постановою Верховного Суду від 09.04.2025, про задоволення цього позову, установивши кількість невибраного ТОВ "Ір Сом" товару.
8. ТОВ "Ір Сом" на виконання цього рішення перерахувало ТОВ "Сеа Електронікс Україна" 4 320 977,07 грн і, на переконання позивача, у нього виникло право на отримання всієї кількості оплаченого товару.
9. З метою визначення строку на поставку товару у кількості, зазначеній у судовому рішенні у справі № 922/2272/24, позивач звернувся до відповідача з вимогою про поставку товару протягом семи днів після пред`явлення вимоги з вказівкою адреси складу, інформації про відповідальну особу з питань поставки товару. Така ж вимога 24.04.2025 та 28.04.2025 направлена на адреси електронної пошти відповідача, а також засобами поштового зв`язку. Товариство їх отримало засобами поштового зв`язку 28.04.2025. Тож семиденний строк для поставки товару спливав 05.05.2025. 
10. Оскільки товар не був поставлений, то 06.05.2025 ТОВ "Ір Сом" з посиланням на частину другу статті 693 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) звернулося з вимогою про повернення попередньої оплати. 
11. ТОВ "Ip Сом" вказує, що, незважаючи на непоставку товару у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги, не беручи до уваги його вимогу про повернення попередньої оплати через непоставку товару у визначений строк, 09.05.2025 на склад ТОВ "Ip Сом" перевізник - ТОВ "Нова Пошта" доставило товар від ТОВ "Сеа Електронікс Україна". Але не у кількості, попередньо оплаченій ТОВ "Ip Сом" і зазначеній у судовому рішенні та вказаній у листі від 06.05.2025. ТОВ "Ip Сом" надало акти приймання-передачі від 09.05.2025 за експрес-накладними №№ 20451159373411, 20451158378962, складеними його представником і представником ТОВ "Нова Пошта", у яких установлено невідповідність деяких одиниць товару характеристиці "новий товар"; пошкодження заводських коробок, значне пошкодження зовнішнього пакування; наявність слідів розкриття заводських коробок; розбіжність у серійних номерах, указаних на коробках, з обладнанням; відсутність маркування. ТОВ "Ip Сом" відмовилося від його отримання. 
12. 09.05.2025 у зв`язку з поставкою товару у меншій кількості та виявленням недоліків ТОВ "Ip Сом" направило ТОВ "Сеа Електронікс Україна" вимогу про повернення попередньої оплати, а ТОВ "Сеа Електронікс Україна" зі свого боку направило ТОВ "Ip Сом" лист з проектом угоди про виконання зобов`язань за договором щодо відвантаження перевізником - ТОВ "Нова пошта" товару на суму 2 707 759,12 грн і доказ повернення попередньої оплати у розмірі 1 613 217,95 грн.
13. Спір у цій справі виник у зв`язку з неповерненням ТОВ "Сеа Електронікс Україна" попередньої оплати у розмірі 2 707 759,12 грн.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
14. 08.09.2025 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026, про задоволення позову.
15. Мотивував порушенням ТОВ "Сеа Електронікс Україна" умов договору щодо своєчасної поставки ТОВ "Ip Сом" усієї кількості оплаченого останнім товару.
16. 23.10.2025 Господарський суд міста Києва ухвалив додаткове рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026, про задоволення заяви ТОВ "Ip Сом" про стягнення з ТОВ "Сеа Електронікс Україна" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн і витрат на нотаріальне посвідчення заяви свідка у сумі 3 500 грн.
Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги
17. ТОВ "Сеа Електронікс Україна" у касаційній скарзі просить ці судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. На обґрунтування підстав касаційного оскарження послалося на пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
18. На переконання скаржника, суди першої й апеляційної інстанцій помилково не застосували норми частини третьої статті 16, статті 629 ЦК України і не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 920/17/23, від 08.11.2023 у справі № 905/993/22, від 23.01.2019 у справі № 355/385/17, про те, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а також у постанові від 28.02.2019 у справі № 912/2275/17 про те, що умовою застосування частини другої статті 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання передання товару покупцю.
19. ТОВ "Сеа Електронікс Україна" наполягає на тому, що суди належним чином не дослідили доказів, а саме: актів приймання-передачі від 09.05.2025 за експрес-накладними №№ 20451159373411, 20451158378962, експертного висновку Київської торгово-промислової палати від 30.06.2025 № І-550, договору поставки від 27.01.2021 № 14, заяви свідків - директорів обох сторін, не врахували пояснення стосовно ведення переговорів про зменшення кількості товару, що підлягав поставці. Крім того порушили норми статей 13, 74, 77, 86, 91, 96 ГПК України, позаяк ухвалили рішення на підставі недопустимих доказів, неправильно застосували висновки Верховного Суду стосовно стандарту вірогідності доказів, викладені у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 01.12.2022 у справі № 910/13769/21, надали перевагу стандарту вірогідності доказів, але не перевірили докази сторін на відповідність ознакам належності, допустимості та достовірності, тобто не звернули увагу, що надані позивачем докази недостовірні та неналежні.
20. Скаржник також не погодився із судами щодо розподілу судових витрат, позаяк вважає, що вони порушили норми статей 124, 129 ГПК України і не врахували висновки щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, та у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 757/16448/17-ц, від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18, від 17.12.2021 у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20), від 07.11.2024 у справі № 906/835/23. Ця незгода скаржника зумовлена порушенням ТОВ "Ip Сом" частини восьмої статті 129 ГПК України, оскільки воно своєчасно не заявило про очікуваний розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу і не клопотало про подання доказів на підтвердження їх понесення у визначений цією нормою строк.
21. Узагальнено доводи касаційної скарги зводяться до такого: 
- ТОВ "Сеа Електронікс Україна" поставило замовлений ТОВ "Ip Сом" за договором поставки від 27.01.2021 № 14 товар на суму 2 707 759,12 грн та повернуло передплату у розмірі 1 613 217,95 грн, що виключає застосування частини другої статті 693 і частини першої статті 670 ЦК України;
- суди не встановили наявності/відсутності законодавчих вимог щодо оформлення учасниками правовідносин документів при отриманні товару, у тому числі, за якістю і кількістю або наявності відмови від отримання чи повернення;
- суди не дали належної оцінки, не перевірили доводів і заперечень сторін, не встановили, чи обґрунтовано заявлений позов, чим підтверджено виконання/невиконання сторонами своїх договірних зобов`язань, не встановили, чи належним чином виконано зобов`язання у випадку, якщо покупець повернув товар на підставі актів перевізника без передбачених договором документів;
- унаслідок дій позивача ТОВ "Сеа Електронікс Україна" не досягає мети договору, що позбавляє його отримати те, на що розраховувало при укладенні договору;
- застосування частини другої статті 693 і частини першої статті 670 ЦК України залежить від обставин щодо фактичної поставки/непоставки товару, тоді як суди проігнорували факт порушення ТОВ "Ip Сом" умов договору щодо порядку приймання товару. Оскільки відповідно до умов пункту 2.7 договору ТОВ "Ip Сом" не прийняло товар, а дії перевізника ТОВ "Нова пошта", яке склало акти під час доставки вантажу, не передбачені договором, то не відповідають порядку приймання товару по кількості і якості, встановленому Інструкціями Держарбітражу СРСР П-6 "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за кількістю" від 15.06.1965 й "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю" від 25.04.1966, мають вади форми та змісту, це ставить під сумнів їх достовірність та належність.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
22. ТОВ "Ір Сом" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Акцентувало увагу на тому, що доводи скаржника зводяться передусім до намагань здійснити переоцінку наявних у справі доказів, позаяк у справі відсутні недопустимі докази, про що стверджує скаржник. Звернуло увагу на порушення свого права, оскільки відповідач не поставив обумовленої договором кількості товару. З мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень убачається про дослідження і надання судами належної оцінки доказам, про які йдеться у касаційній скарзі і на неврахуванні яких наполягає скаржник. У судовому засіданні 08.09.2025 до завершення судових дебатів представник ТОВ "Ір Сом" заявляло про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу і зазначало про те, що докази про їх понесення надасть у визначені ГПК України строки, а у заяві по суті у суді першої інстанції зазначало про понесення витрат на посвідчення нотаріусом підпису свідка на заяві свідка, які мають бути відшкодовані.
Позиція Верховного Суду
23. Положення статей 11, 629 ЦК України обумовлюють, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
24. Стаття 526 цього ж Кодексу унормовує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
25. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина друга статті 693 ЦК України).
26. Тож умовою застосування цієї норми є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови, покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. При цьому можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця, а волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Закон не визначає форми пред`явлення такої вимоги покупця, тому він може використати це право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.
27. Дослідивши всі наявні у матеріалах справи докази згідно зі статтею 86 ГПК України, суди попередніх інстанцій установили, що ТОВ "Сеа Електронікс Україна" у визначений у вимозі від 06.05.2025 строк не поставило ТОВ "Ip Сом" всієї кількості оплаченого останнім товару, тоді як позивач перерахував за нього відповідачу 4 320 977,07 грн, присуджені до стягнення судовим рішенням у справі № 922/2272/24. Суди звернули увагу на відсутність домовленості між сторонами стосовно зменшення кількості товару або перенесення строків його поставок, виснували про неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, внаслідок чого порушено права позивача, який вимагає повернення суми решти передплати (частково передплату у розмірі 1 613 217,95 грн відповідач повернув). Крім того суди спростували аргументи відповідача, який посилався на поставку через перевізника - ТОВ "Нова пошта" товару на суму, яку вимагає позивач, позаяк ТОВ "Ip Сом" відмовилося від його отримання. 
28. Узявши до уваги вказане, врахувавши умови названого вище договору, рішення Господарського суду Харківської області від 06.11.2024 у справі № 922/2272/24, залишене без змін постановою Верховного Суду від 09.04.2025, яким присуджено до стягнення з ТОВ "Ip Сом" на користь ТОВ "Сеа Електронікс Україна" 4 320 977,07 грн, з яких останнє повернуло ТОВ "Ip Сом" 1 613 217,95 грн, а на решту суми товару не поставило (ТОВ "Ip Сом" відмовилося від його прийняття через перевізника - ТОВ "Нова пошта" з причин, наведених у пункті 11 цієї постанови), що у силу статті 75 ГПК України не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи, та на підставі частини другої статті 693 ЦК України, правомірно стягнули з відповідача на користь позивача 2 707 759,12 грн попередньої оплати.
29. Водночас, мотивуючи наявність передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження судових рішень, ТОВ "Сеа Електронікс Україна" обґрунтувало свої доводи неврахуванням судами під час вирішення цього спору висновків Верховного Суду, викладених у подібних правовідносинах у постановах, перелік яких наведений у пунктах 18-19 цієї постанови. 
30. Слід звернути увагу на те, що касаційний перегляд судових рішень з цієї підстави касаційного оскарження може відбутися, якщо суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо її застосування, викладеного у постанові Верховного Суду, і спірні питання виникли у подібних правовідносинах. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 сформулювала критерій для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин. 
31. Для касаційного перегляду з цієї підстави наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, позаяк обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
32. Проте обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою не підтвердилися з огляду на таке.
33. Як зазначалося раніше, суд першої інстанції виснував про обов`язок відповідача сплатити позивачеві заявлену ним суму передплати, оскільки на цю суму товар не поставлений.
34. Скаржник наполягає на тому, що виконав свій обов`язок і через перевізника поставив товар, що підтверджується наявними у справі доказами, а саме: актами приймання-передачі від 09.05.2025 за експрес-накладними №№ 20451159373411, 20451158378962, експертним висновком Київської торгово-промислової палати від 30.06.2025 № І-550, але суди помилково виснували про необхідність повернення позивачеві передплати, яка складається із вартості товару, від отримання якого останній відмовився. Тож він вважає, що суди порушили норми процесуального права і не врахували висновки Верховного Суду, викладені у перелічених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду про застосування стандарту доказування "вірогідність доказів", статті 629 ЦК України, що обумовлює обов`язковість виконання сторонами договору, і частини другої статті 693 ЦК України, що унормовує право покупця вимагати повернення суми попередньо оплати.
35. Утім, постанови Верховного Суду, на які у цьому контексті посилається ТОВ "Сеа Електронікс Україна", ухвалені у справах, правовідносини у яких неподібні з правовідносинами у цій справі.
36. Так, у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 920/17/23 йшлося про розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з конкретної дати у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при його укладенні. Застосування судом касаційної інстанції положень статті 629 ЦК України відбулося у контексті визначення прав і обов`язків сторін, на які вони погодилися при його підписанні. Позивач обґрунтовував свої вимоги припиненням надання послуг з управління багатоквартирним будинками. Але суди відмовили у позові через недоведення позивачем того, що відбулась істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.
37. У постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 905/993/22 вирішувався спір про визнання недійсною додаткової угоди до договору, яка не відповідала вимогам статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у частині дотримання належних умов для запровадження збільшення ціни товару закупівлі. 
38. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 вирішувався спір про визнання події звільнення особи з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку зі скороченням штату працівників страховим випадком відповідно до пункту 3.1 частини другої договору добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття), визнання права на відшкодування за цим договором, стягнення суми страхового відшкодування і моральної шкоди. Суд касаційної інстанції виснував, що: "Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). З урахуванням відсутності спростування презумпції правомірності договору на рівні закону або судового рішення, не можливості учасників цивільних відносин на рівні того чи іншого договору здійснювати його кваліфікацію як недійсного (нікчемного чи оспорюваного), висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача з роботи з Баришівського відділенні ПАТ КБ "Правекс-Банк" у Київській області на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку зі скороченням штату працівників, є страховим випадком, так як особа втратила постійне місце роботи, є правильним".
39. У постанові Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 912/2275/17 вирішувався спір про стягнення попередньої оплати, оскільки відповідач свої зобов`язання щодо поставки техніки не виконав належним чином і позивач (покупець) втратив інтерес щодо виконання цього зобов`язання. Суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення, залишені без змін судом касаційної інстанції, про задоволення позову. Однак висновки судів попередніх інстанцій щодо застосування частини другої статті 693 ЦК України у справі, що розглядається, повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду у цій постанові. 
40. Отже, постанови Верховного Суду та висновки, на які як на підставу подання касаційної скарги відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України послався скаржник, суттєво відрізняються за обставинами справ. Частина доводів скаржника з посиланням на висновки Верховного Суду зводяться лише до виокремлення деяких висновків Верховного Суду без урахування, зокрема предмета та підстав позову у справі, результату вирішення спору в цілому.
41. Стосовно аргументів скаржника, викладених у пункті 19 цієї постанови і порушення судами приписів статей 13, 74, 77, 86, 91, 96 ГПК України, то правозастосування цих статей є універсальними для розгляду справ у господарських судах, незалежно від характеру спірних правовідносин, їх застосування залежить саме від встановлених обставин справи, які були досліджені і оцінені судами попередніх інстанцій на підставі поданих сторонами доказів. 
42. Висновки Верховного Суду, наведені у зазначених скаржником постановах, перелічених у пункті 19 цієї постанови, мають універсальний характер, відмінність судових рішень полягає у різних встановлених судами фактичних обставинах справ, у залежності від яких і прийнято судове рішення, а, отже, визначені ним для порівняння постанови Верховного Суду не можуть бути релевантними, позаяк обставини справ не є подібними, виходячи зі змістовного критерію.
43. Тому стверджувати про неврахування судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, висновків Верховного Суду, викладених у наведених ним справах, не можна, позаяк обставини і предмети позовів у них відмінні. Відтак, визначена ТОВ "Сеа Електронікс Україна" підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася.
44. До того ж посилання скаржника на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені на основі недопустимих доказів також не знайшли підтвердження з огляду на таке.
45. Відповідно до положень пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України до повноважень суду касаційної інстанції належить вирішення питання лише щодо допустимості доказу. Установлення цього дефекту доказу є питанням права у тому значенні, що висновок про недопустимість доказу можна зробити виключно із застосуванням норми права, що містить пряму заборону використання відповідного засобу доказування на підтвердження певної фактичної обставини справи.
46. Недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Тягар доведення недопустимості доказу покладено на особу, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ (висновок Верховного Суду у постановах від 20.09.2022 у справі № 910/3493/21, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19, від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17).
47. Водночас у касаційній скарзі не зазначено наявності передбачених чинним законодавством правових підстав, які би зумовлювали визнання оцінених судами доказів недопустимими, відповідач не обґрунтував, у чому саме проявилося порушення судами положень статті 77 ГПК України, зокрема, щодо закону, з порушенням якого отримані оцінені судами докази.
48. При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала про те, що якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
49. Наведеним спростовуються аргументи відповідача на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини третьої статті 310 ГПК України (щодо недопустимості доказів).
50. Посилання ТОВ "Сеа Електронікс Україна" у касаційній скарзі на недослідження судами доказів, про які йдеться у пункті 19 цієї постанови, також не знайшли підтвердження, позаяк зі змісту судових рішень убачаються висновки судів, зроблені за наслідками їх дослідження й оцінки.
51. Крім того, пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України унормовує, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
52. Оскільки, як вже зазначено вище, у цій справі не підтвердилася визначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів не вбачає правових підстав для розгляду доводів касаційної скарги за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України стосовно недослідження судами доказів.
53. Як зазначалося раніше, ТОВ "Сеа Електронікс Україна" оскаржило також додаткове рішення місцевого й постанову апеляційного господарських судів про стягнення з нього на користь ТОВ "Ip Сом" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн і витрат на нотаріальне посвідчення заяви свідка у сумі 3 500 грн.
54. Скаржник наполягає на безпідставності стягнення з нього на користь позивача цих витрат, позаяк останній порушив порядок заявлення про їх відшкодування і процедуру подання доказів їх понесення. Посилається на те, що позивач не підіймав питання про стягнення витрат саме з правничої допомоги ані у позові, ані у відповіді на відзив на позов, ані у додаткових поясненнях, не надав разом з першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми цих витрат, які він очікував понести. Водночас незгоди із заявленою ТОВ "Ip Сом" сумою витрат на професійну правничу допомогу ТОВ "Сеа Електронікс Україна" не висловило.
55. Щодо наведеного колегія суддів зазначає таке.
56. Згідно з частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
57. Частиною восьмою статті 129 цього ж Кодексу визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
58. Верховний Суд, вирішуючи питання про витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу, зазначав, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (такий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 910/9024/21, від 11.01.2024 у справі № 924/423/23). 
59. Тож відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Це узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 910/3055/20, від 14.12.2021 у справі № 922/676/21, від 18.01.2022 у справі № 910/2679/21, від 21.06.2022 у справі № 908/574/20, від 13.06.2023 у справі № 923/515/21, від 08.02.2024 у справі № 295/3068/20.
60. Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи (такий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 295/3068/20, від 18.01.2024 у справі № 927/885/17).
61. До того ж Верховний Суд неодноразово висновував, що процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема, не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови від 27.01.2022 у справі № 921/221/21, від 31.05.2022 у справі № 917/304/21, від 19.01.2024 у справі №910/2053/20, від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22). Тобто умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору) є подання сторонню відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у визначені процесуальним законом строки.
62. Стосовно доводів касаційної скарги у цій частині колегія суддів враховує обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, зокрема, у відповіді на відзив позивач заявляв про понесення ним витрат на посвідчення заяви свідка. До судових дебатів позивач заявив, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть надані у встановлений процесуальним законодавством строк. Ці обставини установлені судом апеляційної інстанції за наслідком відтворення відеофіксації судового засідання суду першої інстанції 08.09.2025 і про це зазначено в оскаржуваній постанові.
63. Апеляційний господарський суд правильно зазначав, що ГПК України не визначає вимог щодо змісту та форми заяви про намір подати докази понесення цих витрат, що може бути зроблено у встановлені процесуальним законодавством строки в усній формі. При цьому відмова у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу є правом, а не обов`язком суду, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
64. Суд апеляційної інстанції виснував, що відповідач не довів тієї обставини, що неподання позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми цих витрат позбавило його можливості підготуватися до спростування їх розміру, позаяк він не висловлював своїх заперечень щодо їх неспівмірності з огляду на встановлення йому Господарським судом міста Києва в ухвалі від 17.09.2025 часу для подання письмових пояснень/заперечень стосовно клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення. Тож відповідач не наводив своїх міркувань щодо неспівмірності та/або нерозумності суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, відповідно, відсутні підстави вважати, що мало місце порушення принципу змагальності при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення.
65. На підтвердження обставин понесення цих витрат позивач надав укладений ТОВ "Ір Сом" (клієнт) з Адвокатським об`єднанням "Геннадія Шабаса" договір про надання правової допомоги від 31.07.2024, рахунок на оплату від 08.09.2025 № 8/09/25-01 на суму 20 000,00 грн, платіжну інструкцію від 23.04.2025 № 2086 на суму 30 000 грн, акт від 08.09.2025 наданих послуг до договору, який містить детальний опис наданих послуг; платіжну інструкцію від 07.07.2025 № 0015160 на суму 3 500 грн, ордер від 03.06.2025 № 1264111 серія АХ.
66. Зважаючи на фактично надану адвокатом професійну правничу допомогу у цій справі у суді першої, наявність доказів на понесення позивачем цих витрат, відсутність заперечень відповідача проти неспівмірності їх розміру, колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, які присудили їх до стягнення з відповідача на користь позивача у заявлених розмірах.
67. Аргументи ТОВ "Сеа Електронікс Україна" стосовно того, що суди застосували норми статей 124, 129 ГПК України всупереч висновкам, наведеним у зазначених ним постановах Верховного Суду, у тому числі, у питанні порядку заявлення про їх відшкодування і процедури подання доказів їх понесення, не знайшли підтвердження, оскільки висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, наведеним у постановах Верховного Суду, на які послався скаржник. До того ж у касаційній скарзі він не навів переконливих доводів, які би ставили під сумнів правильність висновків судів першої й апеляційної інстанцій у частинах вирішення питання цих витрат.
68. Викладені у касаційній скарзі аргументи по суті зводяться до необхідності відмови у задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що однак, не свідчить про неправильне здійснення судами їх розподілу.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
69. Згідно із пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
70. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
71. Згідно з вимогами статті 309 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
72. З огляду на викладене вище доводи касаційної скарги не знайшли підтвердження, адже не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування ухвалених судових рішень.
Судові витрати
73. Судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 129, 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеа Електронікс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 у справі № 910/7047/25 з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. В іншій частині касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеа Електронікс Україна" залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Н. Губенко

В. Студенець