1	Справа № 335/9928/25  2/335/99/2026 	

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Муленко Я.В., розглянувши у залі суду у м.Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиту воду і послуги водовідведення за період з 01.10.2018 по 31.08.2025 року в сумі 51 802 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та користуються послугами, які за вказаною адресою надає КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, тому за період з 01.10.2018 по 31.08.2025 утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачів.
Ухвалою судді від 10.10.2025 року прийнято до розгляду позов КП «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, відкрите спрощене провадження у справі, призначено судове засідання з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.
02.12.2025 до суду відповідачем ОСОБА_1 подано відзив (заперечення) на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про пропуск строку давності за заявленими вимогами. Також вважає незрозумілими щомісячні нарахування сум заборгованості по середньому показнику, оскільки у помешканні наявний лічильник. Зазначила, що у квартирі на даний час фактично ніхто не мешкає, відповідач ОСОБА_2 тільки зареєстрований у даній квартирі, однак з 2014 року мешкає за іншою адресою. Крім того, зазначила, що є особою з інвалідністю, а її син здійснює догляд за нею.
05.01.2026 року позивачем подані додаткові пояснення, у яких зазначив наступне. Для обліку послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 у КП «Водоканал» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на відповідача ОСОБА_1 . З 01.10.2018 нарахування здійснювалось на 3 особи, з 05.03.2020 змінено кількість зареєстрованих на 2 особи, знята з реєстрації ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період з 13.11.2002 по 04.10.2011 за вищевказаною адресою перебував вузол розподільного обліку, який знято з абонентського обліку КП «Водоканал» у зв`язку з закінченням терміну проведення держповірки. Таким чином, у період, заявлений у позовній заяві з 01.10.2018 по 31.08.2025 вузол розподільного обліку на абонентському обліку підприємства відсутній. З 01.12.2022 за вказаною за адресою на абонентський облік прийнято вузол комерційного обліку. Також позивач вважає, надання ним послуг і відкриття особового рахунку на ім`я ОСОБА_1 підтверджує виникнення фактичних правовідносин між сторонами. Обов`язок Відповідачів, як зареєстрованих осіб за адресою надання послуг з водопостачання та водовідведення щодо оплати послуг, наданих в цей період, встановлено на підставі закону. 
Щодо розрахунку суми заборгованості зазначив, що у період з 01.10.2018 по 30.11.2022 у зв`язку з відсутністю на абонентському обліку КП «Водоканал» повіреного вузла розподільного обліку води, нарахування проводилися відповідно до питомих норм споживання питної води, затверджених рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. З 01.12.2022 по 31.08.2025 нарахування проводилися за обсягами, визначеними за показаннями вузла комерційного обліку відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358). Також, з урахування продовження строків давності на період дії карантину та воєнного стану, вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено.
05.02.2026 року відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про порушення процесуальних прав відповідача та повноважень представника позивача, в якій відповідач, зокрема, просить зобов`язати відповідача надати детальний розрахунок заборгованості. 
02.03.2026 року позивачем надані додаткові письмові пояснення та детальний розрахунок суми заборгованості 
Крім того, відповідачем подані заяви, в яких вона не погоджується з заявленими вимогами з підстав, викладених у попередніх заявах та клопотання про перекваліфікацію процесуального статусу з відповідача на потерпілу особу.
У судове засідання 29.06.2026 року представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, причини неявки суду не повідомили.
За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України та перейшов до стадії ухвалення рішення до 30.06.2026 року.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до змісту ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно зі статутними документами, основним предметом діяльності КП «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя та області питної води та водовідведення, тому позивач в силу закону є виконавцем комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення (а.с. 4).
Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 20.05.2009 року по теперішній час, що підтверджується інформацією Департаменту Адміністративних послуг ЗМР від 07.10.2025 року (а.с. 13,15).
Рішення Запорізької міської ради №546 від 28.10.1999 «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення» є актом органу місцевого самоврядування, який є обов`язковим для виконання на території м. Запоріжжя та є підставою для виникнення правовідносин між КП «Водоканал» та споживачами по водопостачанню та водовідведенню.
У частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів.
Такому праву прямо відповідає визначений ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 тав постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц.
Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, відмова в оплаті таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не береться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 по справі 6-59цс13).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відсутність договору за період з 01.10.2018 по 31.08.2025 не може бути підставою для звільнення Відповідачів від оплати послуг, наданих позивачем. Доказів того, що за вказаний період послуга з постачання та водовідведення не надавалась, суду не надано. 
Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року №85 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. №690», затверджені типові форми договорів, у тому числі форма типового публічного договору приєднання з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання тацентралізованого водовідведення.
На виконання вищезазначених вимог закону, 01.03.2022 на офіційному веб-сайті органу місцевої самоврядуванняhttps://zp.gov.uaта на офіційному веб-сайті КН «Водоканал»http://www.vodokanal.zp.uaбуло розміщено текст публічного договору приєднання.
Відповідно ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», публічні договори приєднання вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору (тобто з 01.04.2022 року) на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Таким чином, з 01 квітня 2022 року за адресою надання послуги відповідачам укладено публічний договір, оскільки доказів зворотного не надано.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до переліку житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення.
Таким чином, на підставі вищевказаних норм права між сторонами виникли фактичні договірні відносини до 01.04.2022 та з 01.04.2022 договірні відносини відповідно до публічного договору з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі відкритого особового рахунку НОМЕР_1 на ім`я відповідача ОСОБА_1 , за яким проводились нарахування сум за надані послуги.
Тобто, відповідачі є споживачами послуг, які надає КП «Водоканал», зобов`язані сплачувати вартість таких послуг, проте в порушення вищевказаних норм діючого законодавства належним чином не виконували своїх зобов`язань щодо оплати спожитих послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. 
Згідно положень ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. 
Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Таким чином, обов`язок щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення встановлено на підставі закону і поширюється на всіх осіб, що зареєстровані чи проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а також є солідарним і його виконання може бути заявлене КП «Водоканал» до будь-якого з солідарних боржників окремо чи до усіх разом.
Доводи відповідача ОСОБА_1 щодо фактичного непроживання відповідачів за адресою надання послуг і відсутністю у зв`язку з цим, на її думку, обов`язку їх сплати, суд вважає непросможними і не бере їх до уваги у зв`язку з наступним.
Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача.
Відповідно до підпункту 11-1 пункту 47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою № 690 від 05.07.2019, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1405, індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати виконавця про тимчасову відсутність в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів (за відсутності приладів обліку); якщо період відсутності споживача та інших осіб перевищує шість місяців, споживач для реалізації права на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду зобов`язаний надавати виконавцю оновлену заяву з відповідними підтвердними документами в електронній або паперовій формі. 
Разом з тим, у період з 01.10.2018 по 31.08.2025 звернень та підтверджуючих документів щодо тимчасової відсутності за місцем реєстрації Відповідачів понад 30 календарних днів за адресою: АДРЕСА_1 до КП «Водоканал» не надходило.
Враховуючи викладене, обґрунтованими є вимоги позивача про сплату заборгованості за надані послуги за вказаний у позові період.
Оцінюючи доводи сторін щодо розміру заборгованості та порядку здійснення нарахувань за надані послуги суд враховує наступне.
Судом встановлено, що у період з 01.10.2018 по 31.08.2025 нарахування за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_1 здійснювались наступним чином: з 01.10.2018 по 30.11.2022 – у зв`язку з відсутністю на абонентському обліку КП «Водоканал» повіреного, технічно справного вузла розподільного обліку води, нарахування проводилися відповідно до питомих норм споживання питної води, затверджених рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради з урахуванням кількості зареєстрованих осіб (0,245 м. куб./добу на одну особу, а при відсутності постачання гарячої води - 0,310 м. куб./добу на одну особу), нарахування за послугу з централізованого водовідведення гарячої води здійснювались на підставі інформації про обсяг спожитої гарячої води, що надавалась Концерном «Міські теплові мережі»; з 01.12.2022 по 31.08.2025 - за обсягами, визначеними за показаннями вузла комерційного обліку відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358).
На підтвердження розміру заборгованості відповідачів, позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно з яким у період з жовтня 2018 року по серпень 2025 року за особовим рахунком НОМЕР_1 нараховано 52 203, 80 грн. за надані послуги, зараховано в погашення поточного період 401,09 грн., заборгованість складає 51 802, 71 грн.
Суд не погоджується з даним розрахунком заборгованості у зв`язку з наступним.
02.03.2026 року позивачем до додаткових пояснень у справі надано детальний розрахунок розподілу обсягу, нарахування плати та отриманих платежів за період з 01.10.2018 року по 31.08.2025 року, з якого встановлено, що за спірний період нараховано 52 203, 80 грн., сплачено 18 769, 88 грн., в розрахунку наявна примітка про зарахування цих сум в рахунок погашення заборгованості за попередній період. Проте, позивачем не зазначено з яких підстав суми, сплачені боржником у спірному періоді, були зараховані у попередній період та який саме. Предметом розгляду даної справи є заборгованість за період 01.10.2018 року по 31.08.2025 року, відомостей про нарахування та сплати за попередні періоди позивачем не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості за попередні періоди позивачем не заявлені. Враховуючи наданий розрахунок, який містить відомості про сплату заборгованості у спірний період у сумі 18 769, 88 грн., суд приходить до висновку, що заборгованість відповідачів за період 01.10.2018 року по 31.08.2025 року складає 33 433, 92 грн. Відповідачами не спростований факт наявності боргових зобов`язань за отримані послуги з водопостачання та водовідведення
Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позов просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог КП «Водоканал». Вирішуючи цю заяву, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений закон набрав чинності 02.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 за №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінений з 24.00 годин 30.06.2023.
Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
Поряд з цим, Законом від 14.05.2025 №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» передбачено відновлення строків позовної давності.
Закон №4434 передбачає виключення з ЦК України пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення». Саме цей пункт передбачає зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦК України, на період дії воєнного стану.
Закон №4434 набрав чинності 04.09.2025, саме із цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності.
В разі, якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану, а з 04.09.2025 року обчислення строків позовної давності відновлено. 
Тому звернення до суду з позовними вимогами є обґрунтованим у разі, якщо позовна давність за такими вимогами не спливла станом на 02 квітня 2020 року (Постанова Великої Палати Верховного Суду №903/602/24 від 02.07.2025 року).
У даній справі Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за період, починаючи з 01.10.2018 року, трирічний строк давності по яким не сплинув станом на 02.04.2020 року. Враховуючи вказану правову позицію Великої Палати Верховного Суду, судом не може бути застосована позовна давність до спірних правовідносин, оскільки станом на 02.04.2020 року і відповідно на час звернення Позивача до суду з позовом, 06.10.2025 року (в межах строку, що залишився до його продовження та зупинення), строк позовної давності позовних вимог, заявлених за період з 01.10.2018 року, не сплинув.
Беручи до уваги, що відповідачі не сплатили своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, що підтверджується розрахунком заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Водоканал» є обґрунтованими у зазначеній судом сумі та такими, що підлягають частковому задоволенню, на суму 33 433, 92 грн.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1939, 28 грн. в рівних частках, по 969, 64 грн. з кожного відповідача.
Разом із тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги Закону України «Про судовий збір», зокрема ст.5 ч.1 п.9, якою звільнено від сплати судового збору у всіх інстанціях осіб з інвалідністю першої та другої групи. Відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, доданого до матеріалів справи.
Отже, з огляду на вказану норму, відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.
Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати позивача в цій частині мають бути компенсовані за рахунок держави.
Керуючись ст. 10-13, 76-81, 89, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Водоканал» заборгованість за централізоване водопостачання і водовідведення за період з 01.10.2018 по 31.08.2025 року в сумі 33 433 (тридцять три тисячі чотириста тридцять три) грн. 92 коп.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Водоканал» витрати по сплаті судового збору у сумі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 64 коп. 
Компенсувати Комунальному підприємству «Водоканал» судові витрати на оплату судового збору в розмірі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 64 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Комунальне підприємство «Водоканал», місцезнаходження: вул. Святого Миколая, буд. 61, м. Запоріжжя, код ЄДРПОУ 03327121,
Відповідачі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складене 30.06.2026 року.

Суддя: В.В.Калюжна