ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/19392/25
Провадження № 22-ц/820/1001/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2025 року (суддя Чевилюк З. А., повне судове рішення складено 21 листопада 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат і 3% річних.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд
у с т а н о в и в :

08 липня 2025 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що між ним і ОСОБА_1 11 вересня 2022 року був укладений договір позики, що підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем. Відповідно до цього договору він передав ОСОБА_1 у борг 40000 грн. Останній зобов`язався повернути позику до 11 грудня 2022 року. Проте у визначений строк відповідач зобов`язання за договором не виконав, борг не повернув. 
Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 73220,38 грн, з яких 40000 грн - основний борг, 20577 грн - проценти за користування позикою за період з 11 вересня 2022 року по 08 липня 2025 року в розмірі облікової ставки Національного банку України, 9549,68 грн - інфляційні втрати за період з грудня 2022 року по травень 2025 року, 3093,70 грн - 3% річних за період з 11 грудня 2022 року по 08 липня 2025 року. 
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 60577 грн. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2026 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
ОСОБА_1 , не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд не взяв до уваги клопотання його представника про відкладення розгляду справи та здійснив заочний розгляд справи. Також суд не врахував те, що він впродовж значного проміжку часу хворіє на психічну хворобу, що підтверджується відповідною медичною документацією, проходить лікування в психіатричному закладі. На час отримання позики він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зміст розписки не відповідає дійсності, оскільки фактично отримав 400 грн, а не 40000 грн, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Правочин, вчинений особою коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Справи про визнання правочину недійсним із вказаних підстав вирішуються судом з урахуванням висновку судово-медичної експертизи. 
Рішення в частині відмови в позові фактично не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 04 травня 2026 року за допомогою системи «Електронний Суд» сформував клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням і відповідача на лікарняному, що перешкоджає участі у справі.
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 18 березня 2026 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на 05 травня 2026 року.
Відповідно до частини 13 статті 7 та статті 274 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Підстав для задоволення клопотання немає.
Свої аргументи відповідач навів в апеляційній скарзі.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно установив, що 11 вересня 2022 року ОСОБА_1 власноручно склав розписку про отримання позики у ОСОБА_2 у розмірі 40000 грн та зобов`язався повернути суму позики до 11 грудня 2022 року. 
У визначений строк відповідач зобов`язання не виконав, борг не повернув.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором і сплатити проценти за користування нею відповідно до вимог закону. 
Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Факт укладення 11 вересня 2022 договору позики та отримання від ОСОБА_2 коштів у сумі 40000 грн відповідач не спростував.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
На підставі статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.
Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошових сум позичальникові. 
Установлено, що 11 вересня 2022 року ОСОБА_1 власноручно склав розписку про отримання грошових коштів, оригінал якої знаходиться у позивача. 
Розписка містить, зокрема, дату її складання, відомості про отримання відповідачем в борг у позивача грошових коштів у конкретно визначеній сумі 40000 грн та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення. Також розписка містить персональні дані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу реєстрації). 
За змістом частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконано.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за своєю суттю розписка ОСОБА_1 , відповідно до якої він позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 40000 грн і зобов`язався їх повернути до 11 грудня 2022 року, оригінал якої знаходиться у позивача, є документом, який підтверджує укладення договору позики, засвідчує отримання боржником від кредитора грошової суми, і правомірно стягнув з відповідача борг у сумі 40000 грн.
Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність факту отримання коштів у борг.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦПК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Апеляційний суд погоджується з розрахунком суду першої інстанції щодо розміру нарахованих процентів за користування грошовими коштами в сумі 20577 грн за період з 11 вересня 2022 року по 08 липня 2025 року.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом клопотання представника відповідача про відкладення справи та здійснення заочного розгляду справи є необґрунтованими. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2025 року постановлено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду на 02 вересня 2025 року на 09-00 год з повідомленням сторін. 
22 серпня 2025 року представник відповідача ОСОБА_5 сформував за допомогою системи «Електронний Суд» клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи.
Розгляд справи було відкладено на 28 жовтня 2025 року.
27 жовтня 2025 року представник відповідача ОСОБА_5 сформував за допомогою системи «Електронний Суд» клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному.
Розгляд справи відкладено на 19 листопада 2025 року на 11-30 год. 
18 листопада 2025 року представник відповідача Шевчук В. В. сформував за допомогою системи «Електронний Суд» клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному.
19 листопада 2025 року суд відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи і здійснив розгляд справи та ухвалив заочне рішення.
Згідно з частинами 1 і 4 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 
Причина неявки відповідача та його представника не підтверджена доказами, а тому не може бути визнана поважною. До клопотання долучено скріншот з сайту «medics.ua» із зазначенням «проводиться технічне обслуговування».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відкладення розгляду справи. 
Доводи апеляційної скарги про існування підстав для визнання договору позики недійсним у зв`язку з тим, що такий вчинений відповідачем у стані коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, не підтверджені доказами.
Клопотання про призначення у справі судової психіатричної експертизи ОСОБА_1 не заявляв.
Крім того, клопотання про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про яких зазначено в апеляційній скарзі, для підтвердження чи спростування розміру позики відповідач також не заявляв. 
Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2025 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

 
Повне судове рішення складено 05 травня 2026 року. 

 
Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта