ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1578/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) з позовом:
про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 січня 2026 року №032350009408;
зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області з 06 січня 2026 року перевести на пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХII “Про державну службу” (далі – Закон №3723-ХII), пунктів 10, 12 розділу ХI “Прикінцеві положення” Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIIІ “Про державну службу” (далі – Закон №889-VIII), зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в органах державної податкової служби з 16 січня 1997 року по 25 грудня 2025 року та врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок Головного управління ДПС у Волинській області від 02 січня 2026 року №06/П/03-20-10-02-12 та №08/П/03-20-10-02-12 і здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058-ІV). Позивач 06 січня 2026 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону №889-VIII; до заяви додала довідки Головного управління ДПС у Волинській області від 02 січня 2026 року №06/П/03-20-10-02-12 та №08/П/03-20-10-02-12. Позивач отримала рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 січня 2026 року №032350009408, яким відмовлено у задоволенні заяву у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби (до стажу державної служби не зараховано період роботи в податкових органах).
Позивач не погоджується із таким рішенням, оскільки на момент звернення із заявою не перебувала на державній службі та у неї наявний необхідний стаж, здобутий на посадах державної служби (понад 20 років), при цьому станом на 01 травня 2016 року вона працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, та її спеціальний стаж становив понад 10 років, що дає право на призначення пенсії державного службовця. Позивач, покликаючись на положення статей 343, 344 Податкового кодексу України (далі – ПК України), пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі Порядок №283), наголосила, що перебування на посадах органів державної податкової служби, які передбачають присвоєння спеціального звання (прирівнюються до рангів державного службовця), зараховується до стажу державної служби. Позивач зауважила, що за час роботи в державних податкових органах їй присвоювалися спеціальні звання та ранги державного службовця, а тому період роботи з 16 січня 1997 року по 25 грудня 2025 року підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Також позивач просила врахувати, що з огляду на надання до заяви про переведення на пенсію державного службовця довідок встановленої форми, такі мають бути враховані для перерахунку пенсії.
З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.60-61). В обґрунтування цієї позиції відповідач 1 вказав, що ОСОБА_1 звернулась із заявою про перерахунок пенсії від 06 січня 2026 року №260, яку за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області з прийняттям рішення від 12 січня 2026 року №032350009408 про відмову в перерахунку пенсії. Відповідач 1 зауважив, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХII, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу державної служби та прийняття присяги державного службовця. Поряд з тим посадовим особам податкової iнспекцiї згiдно зі статтею 343 ПК України присвоюються спецiальнi звання, а тому цi посади не належать до посад, вiднесених до категорiї посад державних службовцiв, визначених статтею 25 Закону №3723-ХII. На переконання відповідача 1, саме тому відсутні підстави зараховувати період роботи в державних податкових органах до стажу державної служби ( ОСОБА_1 з 16 січня 1997 року по 25 грудня 2025 року працювала в Державній податковій адміністрації та їй 23 грудня 1997 року присвоєно персональне звання “інспектор податкової служби третього рангу”).
Оскільки станом на 01 травня 2016 року ОСОБА_1 не працювала на державній службі та не мала необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, правові підстави для її переведення на пенсію за віком згідно із Законом №889-VIII відсутні.
Відповідач 2 у відзиві на позов також просив відмовити у задоволенні позову (а.с.89-91), зазначивши, що обов`язковою умовою для збереження в особи після 01 травня 2016 року права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, пунктів 10, 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII є дотримання сукупності вимог щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. ОСОБА_1 працювала з 16 січня 1997 року по 25 грудня 2025 року в органах державної податкової служби. Період перебування осіб в органах державної податкової служби на посадах з присвоєнням персональних чи спеціальних звань не зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Суд, дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, що не є спірним та підтверджено пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (а.с.42).
06 січня 2026 року позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просила перевести на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII. Разом із заявою про перехід на пенсію за іншим законом позивач надала довідки Головного управління ДПС у Волинській області від 02 січня 2026 року №06/П/03-20-10-02-12 про складові заробітної плати для державних службовців, який до 01 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 02 січня 2026 року №08/П/03-20-10-02-12 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби (а.с.37, 39).
Після реєстрації працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заяви та формування електронної пенсійної справи заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області з прийняттям рішення від 12 січня 2026 року №032350009408 про відмову у перерахунку пенсії. Зазначено, що статтею 25 Закону №3723-ХІІ визначені категорії посад державних службовців. Однак посади працівників податкової інспекції даною статтею не передбачені. ОСОБА_1 16 січня 1997 року прийняла присягу державного службовця, 23 грудня 1997 року присвоєно спеціальне звання “інспектор податкової служби третього рангу” (а.с.34-35).
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом №3723-ХІІ.
01 травня 2016 року набрав чинності Закон №889-VIII, пунктом 2 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно із пунктами 10 - 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За приписами частини першої статті 37 Закону №3723-XI на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як – 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).
Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №591/6970/16-а).
З огляду на наведене вище правове регулювання суд Верховний Суд у постанові від 22 травня 2024 року у справі №500/1404/23 виснував, що до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посадах до 01 травня 2016 року. Стаж, набутий після 01 травня 2016 року на посадах державної служби, зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону №889-VІІІ слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру відповідно до Закону №1058-IV.
Вказаний висновок ґрунтується на позиції Конституційного Суду України у Рішенні від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 про те, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VІІІ не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 01 травня 2016 року як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VІІІ, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ (пункт 3.3 мотивувальної частини Рішення).
За своєю суттю спірні правовідносини у цій справі стосуються переведення позивача з одного виду пенсії - за віком відповідно до Закону №1058-IV на інший вид - за віком відповідно до Закону №3723-XII за умов, визначених у Законі №889-VIII. При цьому із змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Донецькій області встановлено, що єдиною підставою відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII є відсутність стажу державної служби.
Такі висновки обумовлені тим, що ГУ ПФУ в Донецькій області до стажу державної служби не врахувало період роботи позивача в органах державної податкової служби.
Статтею 37 Закону №3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Відповідно до частини третьої статті 46 Закону №889-VIII Кабінет Міністрів України постановою від 25 березня 2016 року №229 затвердив Порядок обчислення стажу державної служби (чинний з 01 травня 2016 року), який визначає механізм обчислення стажу державної служби.
Згідно з пунктом 6 цього Порядку стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” цього Закону.
Пунктом 8 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року “Про введення в дію Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.491) постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 було затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (Порядок №283). Цим Порядком визначено посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Порядок №283 (вказаний правовий висновок відображено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №735/939/17).
Так відповідно до пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів (абзац третій).
Перевіряючи правомірність висновків відповідача 1 у спірному рішенні в частині віднесення до державної служби посад, які позивач обіймала у спірний період (з 16 січня 1997 року по 25 грудня 2025 року), суд враховує, що відповідно до пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів (абзац третій).
Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи (пункт 4 Порядку №283).
Трудова книжка серії НОМЕР_2 та вкладиш НОМЕР_3 містять такі записи про періоди трудової діяльності ОСОБА_1 :
16 січня 1997 року прийнята на посаду державного податкового інспектора відділу по контролю за оподаткуванням валютних операцій Державної податкової адміністрації у м. Луцьку; 
16 січня 1997 року прийняла присягу державного службовця,
23 грудня 1997 року присвоєно спеціальне звання “Інспектор податкової служби третього рангу”, 
01 квітня 1998 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку юридичних осіб та податкових документів управління інформатизації;
01 червня 2000 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку платників податків, приймання та обробки податкових документів управління автоматизованого адміністрування податків;
03 січня 2001 року присвоєно спеціальне звання “Інспектор податкової служби 2 рангу”;
27 червня 2002 року переведена головним державним податковим інспектором відділу обліку платників податків управління інформатизації та обліку;
01 вересня 2003 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку платників податків управління автоматизації процесів оподаткування;
01 вересня 2004 року у зв`язку з реорганізацією Державної податкової інспекції (ДПІ) у м. Луцьку, призначена на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку платників податків управління автоматизації процесів оподаткування Луцької об`єднаної ДПІ;
25 жовтня 2004 року присвоєно спеціальне звання “Інспектор податкової служби першого рангу”;
01 вересня 2005 року переведена на посаду заступника начальника відділу реєстрації та обліку платників податків з кадрового резерву;
27 жовтня 2006 року присвоєно чергове спеціальне звання “Радник податкової служби третього рангу”;
05 березня 2012 року призначена в порядку переведення на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку платників податків та обробки податкової звітності управління інформатизації та обліку платників податків Луцької ОДПІ Волинської області Державної податкової служби;
25 червня 2013 року переведена на посаду головного державного інспектора відділу обліку платників та обробки податкової звітності управління IT та обліку платників Луцької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Волинській області;
25 червня 2013 року присвоєно 12 ранг державного службовця;
29 липня 2013 року звільнена в порядку переведення в Головне управління Міндоходів у Волинській області;
30 липня 2013 року призначена в порядку переведення на посаду головного державного інспектора відділу обліку платників та суб`єктів, які здійснюють операції з товарами, управління ІТ та обліку платників;
01 січня 2014 року присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної служби III рангу;
31 жовтня 2014 року у зв`язку із реорганізацією Головного управління Міндоходів у Волинській області переведена на посаду головного державного інспектора відділу реєстрації платників та електронних сервісів Головного управління ДФС у Волинській області;
10 березня 2016 року звільнена з роботи у зв`язку з переведенням на роботу у Луцьку ОДНІ Головного управління ДФС у Волинській області;
11 березня 2016 року призначена в порядку переведення з Головного управління ДФС у Волинській області за заявою на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за відшкодуванням ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб Луцької ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області;
21 березня 2016 року переведена на посаду головного державного інспектора відділу обслуговування платників Луцької ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області,
23 березня 2016 року переведена на посаду головного державного інспектора відділу реєстрації та обліку платників у правління обслуговування платників Луцької ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області;
22 травня 2017 року звільнена за заявою з роботи в порядку переведення в Головне управляння ДФС у Волинській області;
23 травня 2017 року призначена в порядку переведення з Луцької ОДПІ на посаду головною державного ревізора-інспектора відділу реєстрації та обліку платників управління обслуговування платників;
16 серпня 2018 року у зв`язку із введенням в дію переліку змін до організаційної структури та штатного розпису Головного управляння ДФС у Волинській області переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу обліку платників, об`єктів оподаткування, ведення реєстрів та реєстрації за окремими видами податків управління обслуговування платників;
20 серпня 2016 року звільнена із займаної посади в порядку переведення до Головного управління ДПС у Волинській області;
21 серпня 2019 року призначена в порядку переведення на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу обліку платників, об`єктів оподаткування, ведення реєстрів та реєстрації за окремими видами податків управління обслуговування платників;
21 серпня 2019 року присвоєно 6 ранг державного службовця;
19 грудня 2019 року у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису переведена па посаду головного державного ревізора-інспектора відділу обліку платників, об`єктів оподаткування, ведення реєстрів та реєстрації за окремими видами податків управління податкових сервісів;
08 вересня 2020 року у зв`язку із введенням в дію організаційної структури та штатного розпису переведено па посаду головного державного ревізора-інспектора відділу обліку платників, об`єктів оподаткування, ведення реєстрів та реєстрації за окремими видами податків управління електронних сервісів;
23 грудня 2020 року у зв`язку з утворенням Головного управління ДПС у Волинській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України призначена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу обліку плащиків, об`єктів оподаткування ведення реєстрів та реєстрації за окремими видами податків управління електронних сервісів;
27 жовтня 2021 року у зв`язку з введенням вдію штатного розпису на 2021 рік Головного управління ДПС у Волинській області посаду “головний державний ревізор-інспектор” перейменовано на “головний державний інспектор”; 
21 вересня 2022 року у зв`язку з введенням в дію організаційної структури та штатного розпису переведена па посаду головного державного інспектора відділу обліку платників, об`єктів оподаткування, ведення реєстрів та реєстрації за окремими видами податків управління податкових сервісів;
25 грудня 2025 року припинено державну службу та звільнено з посади відповідно до пункту 7 частини першої статті 83 Закону №889-VІІІ у зв`язку із досягненням 65-річного віку.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04 грудня 1990 року №509-XII “Про державну податкову службу в Україні” (далі - Закон №509-XII, був чинний до 19 листопада 2012 року).
Згідно з положеннями статті 6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Частиною п`ятою статті 15 Закону №509-XII установлено, що правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України “Про державну службу”.
Частина четверта статті 15 Закону №509-XII передбачала, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності). Тобто цією нормою було встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Частинами сьомою, восьмою статті 15 Закону №509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Законом України від 05 липня 2012 року №5083-VI “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні”, який набрав чинності 12 серпня 2012 року, доповнено ПК України розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі статтею 344. Так згідно з пунктом 344.1 статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України “Про державну службу”. При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
В постанові від 22 жовтня 2013 року у справі №21-340а13 Верховний Суд України вказав, що аналіз положень статті 37 Закону України “Про державну службу”, Закону України “Про державну податкову службу в Україні” дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Такий правовий висновок підтримано надалі Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року у справі №586/965/16-а та від 18 березня 2021 року у справі №500/5183/17.
Таким чином, посадові особи органів Державної податкової служби, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету та яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах повинен зараховуватись їм до стажу державної служби, який дає право на пенсію.
У постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №465/7218/16-а та від 13 грудня 2018 року у справі №539/1855/17 зазначено, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями статті 344 ПК України та Порядку №283.
Наведене дає підстави виснувати, що період роботи позивача в податкових органах з 23 грудня 1997 року по 01 травня 2016 року зараховується до стажу державної служби. Водночас у задоволенні позовних вимог щодо періоду з 16 січня 1997 року по 23 грудня 1997 року слід відмовити, оскільки цей стаж уже було враховано раніше до стажу державної служби (розрахунок стажу форми РС-право (а.с.77). Окрім цього, враховуючи постанову Верховного Суду (справа №500/1404/23), нема підстав для задоволення позову в частині зарахування у стаж державної служби періоду роботи після 01 травня 2016 року.
Отже, у зв`язку із цим необґрунтованою є відмова відповідача 1 у переведенні ОСОБА_1 , яка станом на 01 травня 2016 року перебувала на посаді, стаж роботи на якій зараховується до стажу державної служби, та за наявності такого стажу не менше 10 років станом на 01 травня 2016 року, на інший вид пенсії (інші умови - щодо віку та страхового стажу для реалізації права на одержання пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” виконуються).
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Оскільки ОСОБА_1 звернулася за призначенням пенсії 06 січня 2026 року, то з цієї дати вона має бути переведена з пенсії за віком, призначеної за Законом №1058-IV, на пенсію за віком за іншим законом – Законом України “Про державну службу”.
Між тим у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивачки на переведення з одного виду пенсії - за віком відповідно до Закону №1058-IV на інший вид - за віком відповідно до Закону №3723-XII за умов, визначених у Законі №889-VIII, оскільки орган Пенсійного фонду України не визнав за нею цього права.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2023 року у справі №560/8328/22, вимоги позивача зобов`язати обрахувати пенсію за віком з урахуванням заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
Тож з урахуванням наведеного вимоги позову про визначення розміру пенсії з урахуванням довідок Головного управління ДПС у Волинській області від 02 січня 2026 року №06/П/03-20-10-02-12 та №08/П/03-20-10-02-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця задоволенню не підлягають (є передчасними).
Суд також враховує, що приписи пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі – Порядок №22-1, зі змінами), передбачають застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії.
В контексті наведеного при вирішенні спору в частині позовних вимог зобов`язального характеру, заявлених до ГУ ПФУ у Волинській області, необхідно зазначити, що позивачу було відмовлено у переведенні на пенсію за іншим законом рішенням від 12 січня 2026 року №032350009408, яке було прийняте ГУ ПФУ в Донецькій області відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 за принципом екстериторіальності.
Зважаючи на те, що рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області позивачу безпідставно відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення належить задовольнити.
Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.
Таким чином, необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ у Волинській області, яке не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у переведенні на пенсію за іншим законом, а тому відсутні підстави для покладання на нього обов`язку здійснити переведення позивача на пенсію державного службовця за заявою від 06 січня 2026 року.
Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як орган, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання після переведення її на пенсію за віком за умов, визначених пунктом 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII. При цьому у суду відсутні підстави вважати, що після переведення позивача на інший вид пенсії ГУ ПФУ у Волинській області не проводитиме її виплату.
За приписами частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 січня 2026 року №032350009408 з огляду на наявність у ОСОБА_1 умов для реалізації права на одержання згідно з пунктом 10 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, то дії зобов`язального характеру щодо переведення позивача з 06 січня 2026 року (з дати подання заяви) на пенсію державного службовця, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, - ГУ ПФУ в Донецькій області.
Отже, виходячи із встановлених обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України, наведених у рішенні висновків Верховного Суду щодо застосування до спірних правовідносин положень чинного законодавства та способу захисту порушених прав у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Частинами першою, третьою статті 139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позову частково на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області (рішенням якого позивачу було відмовлено у переведенні на пенсію за іншим законом, що і стало підставою звернення до суду із цим позовом) необхідно стягнути судовий збір у сумі 887,47 грн, сплата якого у сумі 1331,20 грн підтверджується квитанцією від 06 лютого 2026 року №1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.11, 54).
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи 13486010), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12 січня 2026 року №032350009408.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 з 06 січня 2026 року на пенсію за віком відповідно до пункту 10 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII “Про державну службу” та статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII “Про державну службу”, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 23 грудня 1997 року по 01 травня 2016 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати у сумі 887,47 грн (вісімсот вісімдесят сім грн 47 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк