Справа № 186/1800/25
№ 2/183/3173/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.
секретаря судових засідань Григорьєвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання другого подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю,
за участю:
представника позивача – адвоката Пастернака О.Г.,
представника відповідача – адвоката Каракая О.В.,- 

в с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції сторін у процесуальних заявах по суті.
У вересні 2025 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Тірзікян С.Г., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:
-стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення повноліття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого стягувати аліменти у розмірі 1/3 частини до досягнення повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після цього у розмірі частини, починаючи з дня подання заяви до суду;
-стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, в зв`язку з проживанням з дитиною з інвалідністю – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і до припинення підстав для утримання, передбачених ч.1 ст. 88 СК України.
В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивач вказує, що 03.12.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Подружжя має трьох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З жовтня 2023 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 року у справі № 186/2214/24 шлюб між сторонами розірвано.
На момент пред`явлення позову до суду позивачка разом з неповнолітніми дітьми проживає в Італії за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач вихованням дітей не займається, будь-якої матеріальної допомоги на утримання не надає, діти повністю знаходяться на утриманні матері, що ставить її в складне матеріальне становище. Позивач звертає увагу, що в зв`язку з повномасштабною військовою агресією рф проти України, вона разом з дітьми змушена була виїхати за межі України, а саме до Італії, де діти потребують не лише елементарного забезпечення їжею, житлом, одягом, ліками, засобами гігієни, а й можливості соціального та інтелектуального розвитку в іноземному середовищі через участь у додаткових освітніх програмах, мовних курсах, адаптаційній підтримці, психологічній допомозі, які є платними. Позивачка опікується всіма цими аспектами самотужки.
Крім того, позивачка звертає увагу на рівень цін на базові товари та послуги в Італії, які є суттєво вищими, ніж в Україні, тому життя дітей не повинно зводитися до мінімуму виживання, вони мають право на повноцінне дитинство та розвиток, який би відповідав гідному рівню, доступному в умовах сучасного європейського суспільства.
Позивачка наголошує, що відповідач є працездатним, працевлаштований в Головному управлінні Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, має стабільну заробітну плату, отримує доплату та інші соціальні виплати, інших утриманців не має, має реальну фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, тому позивачка просить призначити аліменти у розмірі, який дозволить дітям зберегти стабільність і життєвий баланс.
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що на її утриманні також перебуває неповнолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дитиною з інвалідністю підгрупи «А», у зв`язку з хворобою дитячого аутизму, має найвищий рівень потреби у постійному сторонньому догляді, медичному супроводі та побутовій підтримці. 
Згідно з висновком медико-соціальної експертизи, підгрупа «А» інвалідності встановлюється у разі глибокого обмеження життєдіяльності, що вимагає щоденної присутності та повного залучення матері до процесу догляду.
Зазначені обставини унеможливлюють працевлаштування позивачки, вона втрачена можливості забезпечувати себе та дитину самостійно, з моменту припинення сімейних відносин вона несе весь тягар цілодобового догляду за дитиною.
Посилаючись на вимоги ст. 88 СК України, позивачка просить стягнути аліменти на її утримання, як матері, яка самостійно забезпечує догляд, виховання та розвиток дітей, одна з яких - дитина з інвалідністю, що потребує постійного стороннього догляду.
17 грудня 2025 року від представника відповідача – адвоката Каракая О.В., надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є відповідальним батьком та не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, надавав і надає матеріальну допомогу своїм дітям у максимально можливому розмірі, з урахуванням його реальних фінансових можливостей та життєвих обставин. Загальна сума матеріальної допомоги, яку ОСОБА_2 перерахував ОСОБА_1 на потреби дітей у 2025 році становить 375000 грн.
Крім того, відповідач звертає увагу, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у нього народилася ще одна дитина – ОСОБА_6 , матір`ю якого є ОСОБА_7 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною і в даний момент не має можливості працювати, тому він являється єдиним годувальником в сім`ї. 
Також, відповідач просить врахувати стан його здоров`я, йому діагностовано ряд серйозних захворювань, які потребують тривалого лікування та хірургічного втручання, що тягне за собою додаткових витрат на медикаменти та спеціальне харчування тощо (а.с. 147-165).
У відповіді на відзив позивачка наполягає на тому, що вимога про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця відповідає ч.5 ст. 183 СК України, якою законодавець визначив безспірний, базовий розмір аліментів на трьох дітей, і зменшення цього розміру можливе лише за наявності виняткових, належним чином доведених обставин, які істотно впливають на матеріальну спроможність платника, тому позивачка вважає, що народження ще однієї дитини не може бути автоматичною підставою для зменшення розміру аліментів.
Крім того, позивачка спростовує доводи відповідача щодо стану його здоров`я, оскільки ним не подано доказів, які б підтверджували втрату працездатності, встановлення інвалідності або наявності такого стану здоров`я, який би унеможливлював виконання службових обов`язків та отримання доходу (а.с. 166-169).
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач звертає увагу на те, що ним доводиться наявність додаткового фінансового тягара, у зв`язку з утримання малолітнього сина ОСОБА_8 , а також дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також в зв`язку з необхідністю орендувати житло, через втрату власного на тимчасово окупованій території. Крім того він несе витрати на лікування через незадовільний стан здоров`я. При цьому відповідач спростовує позицію позивача про те, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с. 172-176).
Процесуальні дії у справі.
Постановленою суддею Шахатрського міського суду Дніпропетровської області Янжули С.А. від 29 серпня 2025 року справ передано на розгляд Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 77).
Постановленою суддею Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сорокою О.В. від 10 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження по справі, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 84).
Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року відмовлено представникові відповідача ОСОБА_2 – адвоката Андрієвській Людмилі Олексіївні у задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі (а.с. 133-136).
Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2026 року витребувано докази щодо доходів відповідача (а.с. 186). 
Позиція сторін в судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у відповідних процесуальних заявах по суті.
Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти стягнення аліментів на утримання трьох дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на дружину, з якою проживає дитина з інвалідністю просив відмовити, з підстав, визначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.
Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.
Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 8-10).
Суду надано належні та допустимі докази про те, що неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з позивачкою ОСОБА_9 з 25.10.2023 року проживають в Італії за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-25).
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року у справі № 186/2214/24 (а.с. 18-20).
Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, врегульовані наступними нормами закону.
В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року вказує на те, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведенні стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Верховний Суд в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 642/80/18) зазначив, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Доказів на підтвердження домовленості між сторонами щодо способів виконання обов`язку утримувати дітей матеріали справи не містять, матеріалами справи підтверджено, що станом на день розгляду справи діти, які не досягли повноліття, проживають разом з матір`ю, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей повинні бути стягнуті аліменти.
Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного.
За ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина є обставиною, яку суд має право врахувати під час визначення розміру аліментів.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Отже, визначення розміру аліментів не може ґрунтуватися виключно на потребах дітей або заявленому позивачем орієнтовному розрахунку витрат, а має здійснюватися з урахуванням реального матеріального становища обох сторін, наявності інших утриманців у платника аліментів та його фактичної можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Судом встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, а отже на ОСОБА_1 покладено більше турбот щодо утримання дітей, відповідач добровільно сплачує на користь позивачки грошові кошти у розмірі 30000 гривень щомісяця, що підтверджується наданими до відзиву квитанціями (а.с. 157-160).
Відповідач є працездатним, проходить військову службу в 3 управлінні (з дислокацією у м.Сіверськодонецьк) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, отримує достатній заробіток.
Суд зауважує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня - 3 512,00 гривні.
Таким чином, подані відповідачем докази про його доходи свідчать про можливість сплачувати аліменти у мінімальному рекомендованому розмірі аліментів на одну дитину.
При цьому суд враховує, що відповідач має ще одну дитину – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 161), яки взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа за місцем проживання матері ОСОБА_7 та батька в м.Дніпро (а.с. 152-153), інших стягнень на утримання непрацездатних осіб також не має, доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, і з урахуванням вимог ст.182 СК України з відповідача на користь позивача на утримання трьох дітей повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 3/8 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів.
Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів на утримання другого подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю, суд враховує наступне.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положеннями ст. 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.
Так, відповідно до ч. 2 наведеної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2-4 ст. 84 та ст. ст. 86 і 88 цього Кодексу.
Відповідно до статті 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.
Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.
Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя на підставі статті 88 СК України є проживання разом дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, та опікування нею, а також можливість надання матеріальної допомоги іншим з подружжя.
Згідно з Конвенції про права дитини 1989 року дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.
Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6 СК України). Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.
У ст. 19 цього ж Закону зазначено про безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.
Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» встановлені відповідні розміри державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства (залежно від групи) та дітям з інвалідністю до 18 років.
При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19 грудня 2017 року № 2249-VIII у тексті СК України слова «інвалід» та «дитина-інвалід» в усіх відмінках і числах замінено відповідно словами «особа з інвалідністю» та «дитина з інвалідністю» у відповідному відмінку і числі.
Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 р. № 2961-IV (з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Правовідносини у справі, яка розглядається, стосуються стягнення аліментів на утримання матері, яка здійснює опіку над неповнолітню дитиною з інвалідністю.
Судом встановлено, не спростовано сторонами, що позивачка проживає разом з дітьми в Італії.
Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є дитиною з інвалідністю, в зв`язку із захворюванням дитячого аутизму, потребує стороннього догляду (а.с. 26-36), дитина очевидно не може самостійно себе обслуговувати, та потребує постійного стороннього догляду, допомоги та нагляду. Це підтверджується не лише медичними документами, долученими до матеріалів справи, а й загальновідомими науково-медичними даними.
При визначенні розміру аліментів на утримання позивачки ОСОБА_1 , як матері дитини з інвалідністю, суд враховує, що остання має на утриманні трьох дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю, не працює, у зв`язку із чим суд вважав, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими , однак підлягають частковому задоволенню.
При цьому, у даній спірній ситуації, розмір утримання має бути справедливим, співмірним із матеріальним становищем сторін та таким, що забезпечує баланс між правом позивачки на отримання допомоги у зв`язку з доглядом за дитиною з інвалідністю та обов`язком відповідача утримувати також інших осіб, щодо яких він має відповідні сімейно-правові обов`язки.
Суду не надано переконливих доказів з приводу неможливості надання відповідачем такої допомоги позивачу, у зв`язку із утриманням ще однієї дитини, а також у зв`язку з необхідністю оренди житла через втрату власного на тимчасово окупованій території, як і не надано доказів його непрацездатності, а тому стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця відповідатиме засадам розумності, справедливості та співмірності, а також враховуватиме як інтереси позивачки, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, так і матеріальне становище відповідача..
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Позов ОСОБА_1 пред`явлений 28.08.2025 року, а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 2662 гривень 40 копійок.
Керуючись ст.ст. 2,12,13, 76-81, 141, 263, 273, 265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання другого подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю, - задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 3/8 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 28.08.2025 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на її утримання в зв`язку з проживанням з дитиною з інвалідністю – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) щомісячно, протягом усього часу проживання дитини з інвалідністю з матір`ю,починаючи з 28.08.2025 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2662 гривень 40 копійок (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).
В іншій частині позову, - відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , взята на облік, як внутрішньо-переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований як внутрішньо-переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення виготовлене 24 червня 2026 року.
Суддя       Сорока О.В.