Справа № 307/4610/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

11 червня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.
з участю секретаря судових засідань: Савинець В.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2026 року в частині судових витрат, у складі судді Бобрушко В.І., у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У лютому 2026 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» подало до суду першої інстанції заяву, за якою просило закрити провадження у даній справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю між сторонами предмету спору, так як відповідачем ОСОБА_1 сплачено повністю суму боргу. Одночасно просило повернути з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн..
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 березня 2026 року провадження в цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито, у зв`язку з відсутністю предмета спору.
У задоволенні заяви акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про повернення сплаченого судового збору, відмовлено.
В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду в частині відмови у задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про повернення сплаченого судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити заяву про повернення сплаченого судового збору в повному обсязі, в іншій частині ухвалу залишити без змін.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково послався на ч. 3 ст. 142 ЦПК України, оскільки така стосується випадків у разі відмови позивача від позову, а в даному випадку позивач звертався із заявою про закриття провадження та про повернення судового збору у зв`язку з відсутністю предмета спору; а тому закриття провадження у зв`язку із відмовою позивача від позову внаслідок задоволення вимог відповідачем та закриття провадження у зв`язку із відсутністю предмета спору мають окремі підстави закриття та є різними фактами за своєю правовою природою. Оскільки закриття провадження у справі здійснено за відсутністю предмета спору, сплачений АТ КБ «Приват Банк» судовий збір за подання позовної заяви підлягає поверненню заявнику відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Дурдинець Руслана Юріївна підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом даного апеляційного перегляду, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, є ухвала суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про повернення судового збору. В іншій частині ухвала суду не оскаржена та не переглядається судом апеляційної інстанції.
Відмовляючи в задоволенні заяви акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в частині повернення сплаченого судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача (ч. 3 ст. 142 ЦПК України). Відтак, суд вважав, що відсутні правові підстави для повернення позивачу судового збору з державного бюджету, який був сплачений ним за подання позовної заяви в сумі 2422,40 гривень.
Однак, з таким висновком не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:
- відсутній предмет спору (п.2 ч.1);
- позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (п.4 ч.1). 
Відповідно до частини 2 статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. 
Частина третя статті 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. 
Порядок повернення судового збору унормовано Законом України «Про судовий збір» 
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. 
Матеріалами справи встановлено, що у листопаді 2025 року акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
За подання позовної заяви акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" сплатило судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
У лютому 2026 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» подало до суду першої інстанції заяву, за якою просило закрити провадження у даній справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю між сторонами предмету спору, так як відповідачем ОСОБА_1 сплачено повністю суму боргу. Одночасно просило повернути з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі суд першої інстанції погодився із поданим клопотанням та закрив провадження у справі саме з тих підстав, що відповідачем ОСОБА_1 у повному обсязі погашено заборгованість за кредитним договором від 28 жовтня 2020 року №б/н перед позивачем акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», а тому предмет спору в даній цивільній справі між сторонами відсутній.
Таким чином з огляду на те, що у даній справі закрито провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю між сторонами предмету спору, відтак акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" підлягало поверненню сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, безпідставно відмовив у задоволенні заяви в частині повернення судового збору, помилково пославшись на ч. 3 ст. 142 ЦПК України, не звернувши уваги на те, що така норма стосується випадків у разі відмови позивача від позову, а в даному випадку позивач звертався із заявою про закриття провадження та про повернення судового збору у зв`язку з відсутністю предмета спору, що є окремими підставами закриття та є різними фактами за своєю природою.
Відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (п. 4 ч. 3. ст. 376 ЦПК України).
За вказаних обставин судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким заяву задовольнити. Повернути акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" на р/р НОМЕР_1 , МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570, судовий збір сплачений у сумі 2422,4 грн. за платіжним дорученням №ZZ426B2F8V від 06.11.2025р.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити.
Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2026 року у частині відмови у задоволенні заяви акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про повернення судового збору скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.
Повернути акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" на р/р НОМЕР_1 , МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570, судовий збір сплачений у сумі 2422,4 грн. за платіжним дорученням №ZZ426B2F8V від 06.11.2025р.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 19 червня 2026 року. 
Головуючий :      
Судді: