Справа № 357/5203/25
Провадження № 2/357/1750/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя – Цукуров В.П.,
секретар судового засідання – Чайка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором –
В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.
Короткий зміст позовних вимог. Рух справи. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини.
22.12.2021 року між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та Відповідачем було укладено Кредитний договір №22032000558709. 
Відповідно до Кредитного договору, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», розміщений на офіційному веб-сайті Банку: https://creditdnepr.com.ua/ та індивідуальної частини, якою є цей Кредитний договір, що разом становлять єдиний Кредитний договір, Банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти (далі – Кредит) у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором. Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з Рахунку, платежі з Рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком Клієнта, що відкритий в Банку (далі – Рахунок). Операції використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу.
Відповідно до умов Кредитного договору, цільове призначення кредиту: на споживчі потреби, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом.
Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання.
28.03.2024 року згідно з умовами Договору факторингу № 28/03/24 АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» було відступлено право вимоги за Кредитним Договором №22032000558709 від 22.12.2021 року на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», а, відповідно, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуто право вимоги до Відповідача. 
Згідно з договором факторингу сума боргу Відповідача перед ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» становить 74067,75 грн., із яких:
заборгованість по тілу кредиту - 36495,03 грн.;
заборгованість по відсотках - 0,72 грн.;
заборгованість по комісії – 37572,00 грн.
Оскільки, у добровільному порядку Відповідач кошти не повертає, тому Позивач просив суд стягнути з Відповідача заборгованість за кредитним договором №22032000558709 від 22.12.2021 року у розмірі 74067,75 гривень, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень.

05.06.2025 року, ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено провести її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 179).
18.09.20025 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначив, що Відповідач вважає не доведеним факт переходу до Позивача права вимоги за кредитним договором №22032000558709 від 22.12.2021 року. Також Відповідач вважає незаконним нарахування Позивачем заборгованості зі сплати комісії за користування кредитними коштами в розмірі 37572,00 гривень (а.с. 198-199).
Судові засідання по даній цивільній справі неодноразово відкладалися за клопотанням Відповідача, а також у зв`язку з необхідність повторного виклику сторін (а.с. 185, 188, 195, 211).
У судові засідання представник Позивача не з`явився, у заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність (а.с. 12).
У судові засідання Відповідач/його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

2. Мотивувальна частина.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
22.12.2021 року між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та Відповідачем було укладено кредитний договір №22032000558709 (а.с. 144-148).
Відповідно до п.1.1. Кредитного договору банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти (далі - Кредит) у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати пиши зобов`язання у порядку, встановленому Договором.
Згідно з п. 1.2. Кредитного договору кредит надається на наступних умовах: Сума Кредиту 37200,00 грн. Строк кредитування 24 місяців, Кінцева дата повернення Кредиту: 22 грудня 2023 р. Цільове призначення на споживчі потреби. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом у розмірі 0,001% річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 22.12.2021 по 21 07 2022 2% від Суми Кредиту, з 22.07.2022 по 21.01.2023 -5,5% від Суми Кредиту, з 22.01.2023 по 21 07 2023-4% від Суми Кредиту, з 22.07.2023 по 22.12 2023 - 2,25% від Суми Кредиту. У разі не повернення Суми Кредиту в терміни, встановлені Договором (в дати, передбачені Графіком платежів, в Кінцеву дату повернення Кредиту, або іншу дату, визначену Банком у письмовій вимозі у випадку порушення Клієнтом умов Договору), Клієнт зобов`язаний сплатити Банку проценти за порушення грошового зобов`язання (згідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) в розмірі 56.00% процентів річних ва простроченої заборгованості за Кредитом за кожен день прострочення, включаючи день погашення простроченої заборгованості на рахунок НОМЕР_1 . Умови, визначені в цьому пункті, Істотними умовами Договору.
Відповідно до п.1.3. Кредитного договору Кредит надається шляхом зарахування Суми Кредиту на поточний рахунок клієнта НОМЕР_2 , відкритий у АТ БАНК КРЕДИТ ДНІПРО. Датою видачі Кредиту вважається день зарахування суми Кредиту на Рахунок. Якщо Сума Кредиту не зарахована на Рахунок протягом 7 (семи) робочих днів з дати підписання цього Кредитного договору, Договір вважається неукладеним.
Факт перерахування Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» кредитних коштів на рахунок Відповідача на підставі кредитного договору №22032000558709 від 22.12.2021 року підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 22.12.2021 року по 27.03.2024 року (а.с. 13-114).
Перехід права вимоги від АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» до Позивача за кредитним договором №22032000558709 від 22.12.2021 року підтверджується договором факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року, Витягом з реєстру боржників до договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року Актом приймання-передачі реєстрації боржників від 28.03.2024 року до договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року, Актом приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року, платіжною інструкцією №6041 від 28.03.2024 року (а.с. 115, 122-128, 138, 139, 143).
Згідно з розрахунком заборгованості Відповідача за кредитним договором №22032000558709 від 22.12.2021 року, загальний розмір заборгованості, на думку Позивача, становить 74067,73 гривень, з яких:
36495,03 гривень – залишок простроченого кредиту;
0,70 гривень – залишок прострочених відсотків;
37572,00 – залишок простроченої комісії (а.с. 154-156).

Норми матеріального та процесуального права України, якими керується суд.
Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17).
Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Висновки суду. 
Судом встановлено та відповідачем по справі не оспорювалося, що 22.12.2021 року між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та Відповідачем було укладено кредитний договір №22032000558709 (а.с. 144-148).
Відповідно до п.1.1. Кредитного договору банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти (далі - Кредит) у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати пиши зобов`язання у порядку, встановленому Договором.
Згідно з п. 1.2. Кредитного договору кредит надається на наступних умовах: Сума Кредиту 37200,00 грн. Строк кредитування 24 місяців, Кінцева дата повернення Кредиту: 22 грудня 2023 р. Цільове призначення на споживчі потреби. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом у розмірі 0,001% річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 22.12.2021 по 21 07 2022 2% від Суми Кредиту, з 22.07.2022 по 21.01.2023 -5,5% від Суми Кредиту, з 22.01.2023 по 21 07 2023-4% від Суми Кредиту, з 22.07.2023 по 22.12 2023 - 2,25% від Суми Кредиту. У разі не повернення Суми Кредиту в терміни, встановлені Договором (в дати, передбачені Графіком платежів, в Кінцеву дату повернення Кредиту, або іншу дату, визначену Банком у письмовій вимозі у випадку порушення Клієнтом умов Договору), Клієнт зобов`язаний сплатити Банку проценти за порушення грошового зобов`язання (згідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) в розмірі 56.00% процентів річних ва простроченої заборгованості за Кредитом за кожен день прострочення, включаючи день погашення простроченої заборгованості на рахунок НОМЕР_1 . Умови, визначені в цьому пункті, Істотними умовами Договору.
Відповідно до п.1.3. Кредитного договору Кредит надається шляхом зарахування Суми Кредиту на поточний рахунок клієнта НОМЕР_2 , відкритий у АТ БАНК КРЕДИТ ДНІПРО. Датою видачі Кредиту вважається день зарахування суми Кредиту на Рахунок. Якщо Сума Кредиту не зарахована на Рахунок протягом 7 (семи) робочих днів з дати підписання цього Кредитного договору, Договір вважається неукладеним.
Факт перерахування Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» кредитних коштів на рахунок Відповідача на підставі кредитного договору №22032000558709 від 22.12.2021 року підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 22.12.2021 року по 27.03.2024 року (а.с. 13-114).
Перехід права вимоги від АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» до Позивача за кредитним договором №22032000558709 від 22.12.2021 року підтверджується договором факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року, Витягом з реєстру боржників до договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року Актом приймання-передачі реєстрації боржників від 28.03.2024 року до договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року, Актом приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року, платіжною інструкцією №6041 від 28.03.2024 року (а.с. 115, 122-128, 138, 139, 143).
Згідно з розрахунком заборгованості Відповідача за кредитним договором №22032000558709 від 22.12.2021 року, загальний розмір заборгованості, на думку Позивача, становить 74067,73 гривень, з яких:
36495,03 гривень – залишок простроченого кредиту;
0,70 гривень – залишок прострочених відсотків;
37572,00 – залишок простроченої комісії (а.с. 154-156).
Тобто позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 36495,03 гривень, а також відсотків за користування кредитом в розмірі 0,70 гривень, а всього 36495,73 є законним та обґрунтованими.

Разом з цим, Позивачем нараховано Відповідачу заборгованість за щомісячною комісією в розмірі 36495,03 гривень.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника(за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зважаючи на викладене, комісія за надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні оплати чергового платежу може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.
Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Великої Палати від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Судом встановлено, що умовами кредитного договору №22032000558709 від 22.12.2021 року передбачена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 22.12.2021 по 21 07 2022 2% від Суми Кредиту, з 22.07.2022 по 21.01.2023 -5,5% від Суми Кредиту, з 22.01.2023 по 21 07 2023-4% від Суми Кредиту, з 22.07.2023 по 22.12 2023 - 2,25% від Суми Кредиту (так у договорі). 
При цьому, у договорі не зазначено послуги, які надавалися кредитодавцем, а також належних доказів тому, що взагалі будь-які послуги надавалися Відповідачу, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості.
Враховуючи, що Позивач не надав обґрунтування та доказів на їх підтвердження стосовно надання послуг Відповідачу, за які було щомісячно нараховано останньому комісію в загальному розмірі 36495,03 гривень, відповідні положення п. 1.2. кредитного договору №22032000558709 від 22.12.2021 року є нікчемним відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та безпідставними, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню. З Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №22032000558709 від 22.12.2021 року в розмірі 36495,73 гривень, з яких: 36495,03 гривень – заборгованість із тіла кредиту, 0,70 гривень – заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості зі сплати щомісячної комісії в розмірі 36495,03 гривень необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених сторонами позовних вимог, з урахуванням обраного ними способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів.

Судові витрати. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом, Позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 гривень, які документально підтверджені (а.с. 172). 
Оскільки позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню в розмірі 36495,73 гривень, що становить 49,27% від суми заявленого розміру, то з урахуванням принципу пропорційності, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає судовий збір в розмірі 1193,52 гривень (2422,40 гривень х 49,27%).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.
Позивач просить стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 гривень, на підтвердження понесення яких надає: Договір про надання правової допомоги від 02.01.2025 року №43453613, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Дорошенко М.А., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості, Акт про підтвердження факту від 02.04.2025 року №22032000558709 надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), платіжну інструкцію №9770 від 02.04.2025 року на суму 6000,00 гривень (а.с. 18, 116, 117-121, 142).
Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
У зв`язку із задоволенням позову на 49,27%, заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу в сумі 6000,00 гривень підлягають задоволенню частково - з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути такі витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2956,20 гривень.

3. Резолютивна частина. 
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №22032000558709 від 22.12.2021 року в розмірі 36495,73 гривень (тридцять шість тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень 73 копійки).
У задоволенні інших позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 1193,52 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2956,20 гривень, а всього стягнути 4149,72 гривень (чотири тисячі сто сорок дев`ять гривень 72 копійки).
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 43453613, місцезнаходження: вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, місто Київ, 04112.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 20.05.2026 року. 

Суддя 	В. П. Цукуров