Справа № 372/77/26 
Провадження 2-896/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року     Обухівський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Висоцької Г.В., за участю секретаря судових засідань Куник О.В., розглянувши цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», третя особа – приватний виконавець Шарков Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Укр Кредит Фінанс», третя особа: приватний виконавець Шарков Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів.
В обґрунтування позову вказував, що 17.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі № 5878 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суми заборгованості за кредитним договором.
Вищевказаний виконавчий напис пред`явлений відповідачем до примусового виконання та приватним виконавцем Шарковим О.О. відкрито виконавче провадження № 68654257 від 16.02.2022.
В подальшому приватним виконавцем виконавчого вчинено ряд виконавчий дій, зокрема щодо стягнення з ньогозаборгованості.
Позивач посилається на те, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства. Так, нотаріус не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та не перевірив наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Вказує, що оскільки виконавчий напис № 5878 підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а тому наявні підстави, у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України, для стягнення з Товариства безпідставно набутих коштів у розмірі 3500,58 грн.
Ухвалою судді від 08.01.2026 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
14.01.2026 представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якій зазначив, що виходячи з принципів співмірності, реальності та розумності, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до середньо ринкової вартості, цієї послуги, що складає 2500,00 грн. Враховуючи ненадання Позивачем до суду, детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом з зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт, та розрахунком вартості виконання кожного із виду робіт з урахуванням витраченого на це часу, оформленого у встановленому законом порядку, відмовити в стягнені з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.
19.01.2026 представником відповідача подано до суду відзив, в якому зазначив, що Відповідач не погоджується з позовними вимогами щодо стягнення з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь Позивача коштів, що були стягнені в рамках виконавчого провадження ВП № 68654257 на погашення заборгованості, що виникла у Позивача перед Відповідачем. В позовній заяві Позивач зазначає, що в рамках виконання виконавчого провадження № 68654257 відбулося стягнення на користь Відповідача суми коштів в розмірі 3 500,58 грн., проте це не відповідає дійсності, оскільки така сума не надходила на рахунки ТОВ “УКР КРЕДИТ ФІНАНС” в рамках даного виконавчого провадження. У рамках виконавчого провадження №68654257 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було стягнуто та перераховано суму в розмірі 2 741,44 грн. Отже, з огляду на вищезазначене, та з урахуванням того, що Позивач не надає належних документів, які б підтверджували факт отримання коштів Відповідачем від приватного виконавця в рамках виконання виконавчого провадження з примусового стягнення заборгованості за № 68654257, заявлена Позивачем сума не може бути стягнута з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».
21.01.2026 року 21.01.2026 представником відповідача у строк визначений судом для подання відзиву, з дотриманням вимог ст.193 ЦПК України, подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування пред`явлених зустрічних позовних вимог Товариство вказувало, що 16.06.2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0726-5488, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн., зі строком кредитування – 70 календарних днів.
Вказаний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації ОСОБА_1 на веб-сайті в мережі Інтернет https://navse.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що передбачено Законом України «Про електронну комерцію».
Товариство вказувало, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 20.01.2026 у нього виникла заборгованість на загальну суму 37430,00 грн. , з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 20 000,00 грн.;  прострочена заборгованість за нарахованими процентами -16 800,00 грн., витрати на нотаріальні послуги для вчинення виконавчого напису нотаріуса - 630,00 грн. При цьому, зазначив, що при вказаному розрахунку заборгованості було враховано суму, отриману в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору, а саме: 2741,44 грн., що надійшли за виконавчим провадженням № 68654257.
Посилаючись на те, що кошти позичальника у розмірі 2741,44 грн. вже зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором, Товариство просило задовольнити позов та стягнути із ОСОБА_1 в рахунок заборгованості за кредитним договором кошти у розмірі 2741,44 грн. та просив провести зустрічне зарахування таких сум.
10.02.2026 року ухвалою суду прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. 
Ухвалою суду від 20.03.2026 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні, з повідомленням сторін.
В судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 17.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. було вчинено виконавчий напис № 5878 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості.
16.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем, було відкрито виконавче провадження № 68654257 на підставі виконавчого напису № 5878 від 17.01.2022 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості.
12.02.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем, було винесено Постанову про арешт коштів боржника, в рамках виконавчого провадження № 68654257.
18.05.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем, було винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в рамках виконавчого провадження № 68654257.
Згідно із постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.05.2023 року у межах виконавчого провадження № 68654257 виконавцем звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , які він отримує у ФОП ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ), за адресою: АДРЕСА_1 .
За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.
На момент вчинення оспорюваного виконавчого напису норма законодавства, яка дозволяла вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам на підставі кредитних договорів в простій письмовій формі, була визнана судом нечинною.
В порушення підпункту 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, виконавчий напис вчинено нотаріусом за відсутності документів, зазначених у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172".
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. п. 3.5. п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
З тексту оспорюваного виконавчого напису, встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.
Однак на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172 був визнаний судом нечинним. Натомість залишався чинним п. 1 Переліку документів, згідно якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документ, що встановлює прострочення виконання.
В зв`язку з цим, нотаріусом незаконно було вчинено виконавчий напис на підставі зокрема договору, вчиненого у простій письмовій формі, а не оригіналу нотаріально посвідченого договору.
Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 березня 2015 року у справі № 826/20084/14 (посилання на постанову в ЄДРСР - http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/43306365) суд вирішив визнати незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме:
....п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».».
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 (текст постанови міститься в додатках, посилання на постанову в ЄДРСР - http://reyestr.court.gov.ua/Review/65037659 визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.
Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. 
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, не було враховано обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, укладеними у простій письмовій формі, вже нечинні і повинен був відмовити ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». 
Пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, тоді як, Кредитний договір вчинений у простій письмовій формі.
Зважаючи на те, сам виконавчий напис містить вказівку на те, що його вчинено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», дає підстави стверджувати, що Кредитний договір не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не може підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем.
Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року по справі № 757/24703/18-ц.
Таким чином, виконавчий напис нотаріуса, вчинено з порушенням п. п. 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме: за відсутності документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме: за відсутності нотаріально посвідченого оригіналу кредитного договору.
Позивач не погоджувався з сумою грошових вимог, зазначених у оскаржуваному виконавчому написі, так як сума грошових вимог не є безспірною та розрахована неправильно, у приватного нотаріуса були відсутні документи, визначені п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Для вчинення оскаржуваного виконавчого напису відповідач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зобов`язане було подати приватному нотаріусу Бригіді В. О. передбачений законодавством перелік документів, а нотаріус - переконатися у безспірності розміру сум, встановити у якому розмірі виникла заборгованість, як по тілу кредиту, так і по відсоткам та пені, на основі поданого стягувачем пакету документів, що вимагається законодавством та підтверджує безспірність заявлених ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вимог до ОСОБА_1 , зокрема, але не виключно: заява про вчинення виконавчого напису; Оригінал нотаріально посвідченого Кредитного договору, з усіма додатками до нього; Засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
З огляду на наявні у справі докази та встановлені судом на їх підставі фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах приватний нотаріус під час вчинення нотаріальних дій не дотримався вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17.
Щодо вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі.
Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.
Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Верховний Суд у постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
Так, відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шаркова О.О. від 19.11.2025 № 18655 встановлено, що в рамках виконавчого провадження № 68654257 з ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 3500,58 грн., з яких: 2741,44 грн. – стягнуто та перераховано стягувачу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Київської міського нотаріального округу Бригіди О.В. від 17.01.2022 №5878; 274,14 грн. – стягнуто та перераховано на рахунок призначений для зарахування основної винагороди приватного виконавця згідно постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 16.02.2022 №68654257; 485,00 грн. – стягнуто та перераховано на рахунок призначений для зарахування витрат виконавчого провадження від 16.02.2022 №68654257.
Разом з тим, суд зауважує, що кошти у розмірі 759,14 грн. за винагородою приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, не підлягають стягненню з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено Розділом X Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Враховуючи те, що чинним законодавством передбачений інший порядок оскарження дій приватного виконавця, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин в частині стягнення з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» такі витрати у розмірі 759,14 грн., що були стягнуті із ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 68654257.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів є обґрунтованими, проте, підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 2741,44 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то в дохід держави за рахунок відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної вимоги немайнового характеру у розмірі 1211,20 грн., за подання заяви майнового характеру у розмірі 948,49 грн. (1211,20/100*78,31%).
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., то слід зазначити наступне.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до частини другої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до частини четвертої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини восьмої ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що професійну правничу допомогу позивачу надавав адвокат Безсмертний С.М.. на підставі Договору про надання професійної правничої допомоги № б/н/25 від 17.11.2025 року, Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги № б/н/25 від 17.11.2025 року, ордеру № 1600960 від 17.11.2025 року та Акт виконаних робіт (надання послуг) від 21.12.2025 року, відповідно до яких вартість витрат на правничу допомогу складає 6 000,00 грн.
Представник відповідача за первісним позовом просив зменшити суму витрат на професійну допомогу до середньо ринкової вартості, а саме: до 2500,00 грн.
Суд, ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи обґрунтованість розміру зазначених витрат, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог у розмірі 4698,6 грн. (6000/100*78,31%).
Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст. 14 ЦК України).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Частиною другою ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049).
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як визначено у ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Суд встановив, що 16.06.2021 року між ТОВ «Укр Кредит фінанси» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0726-5488, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 20000,00 грн., зі строком кредитування 70 календарних днів.
Вказаний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації ОСОБА_1 на веб-сайті в мережі Інтернет https://creditkasa.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що передбачено Законом України «Про електронну комерцію».
Звертаючись із зустрічним позовом, Товариством було зазначено, що грошові кошти у розмірі 2741,44 грн., тобто сума, яка підлягає поверненню позивачу за первісним позовом вже зарахована на погашення заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим просило задовольнити позов та провести зустрічне зарахування грошових сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Стороною позивача не надано належних та достовірних доказів того, що ним не укладався кредитний договір, він не отримувала кредитні кошти.
Так, факт отримання грошових коштів у розмірі 20000,00 грн. підтверджується листом ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів від 16.06.2021 року та довідкою про перерахування суми кредиту № 0726-5488 від 16.06.2021 року ОСОБА_1 .
Належних та допустимих доказів на спростування доводів зустрічної позовної заяви позивачем надано не було як і не було спростовано розмір виниклої заборгованості перед Товариством.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що первісний слід задовольнити частково та зустрічний позов слід задовольнити у повному обсязі.
Пунктом 12 ст. 265 ЦПК України передбачено право суду на проведення зустрічного зарахування грошових сум.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 2662, 40 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», третя особа – приватний виконавець Шарков Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів - задовольнити частково.
Визнати виконавчий напис, зареєстрований 17.01.2022 року у реєстрі за № 5878 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. таким, що не підлягає виконанню.
Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» за результатами проведення зустрічного зарахування грошових сум – 30 492 грн. 67 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справу, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Г. В. Висоцька