Справа№ 938/610/26 
Судове провадження № 1-кп/938/106/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року селище Верховина Верховинського району Івано-Франківської області
Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.03.2026 за №12026091130000027, про обвинувачення:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Устеріки Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з середньою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей 29.03.2010, ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_4 , 27.02.2026 приблизно о 12:30 год., будучи визнаним винним постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 30.04.2025 у справі №938/432/25, яка набрала законної сили 13.05.2025, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з її змістом, в подальшому, діючи умисно, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, рухаючись по вул. Центральній в селі Ільці Верховинського району Івано-Франківської області, керував автомобілем марки «Lexus LX470» р.н.з. НОМЕР_2 , де був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху України.
Таким чином, ОСОБА_4 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, тобто умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у інкримінованому обвинуваченні визнав повністю і суду показав, що дійсно постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 30.04.2025 його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Він брав участь при розгляді справи, визнавав вину та був ознайомлений із постановою суду та наслідками невиконання. Після вручення йому постанови він оплатив штраф та подав до суду квитанцію. Виконуючи постанову в частині позбавлення права керування транспортним засобом він продав свій транспортний засіб та не керував.
Однак, в подальшому, а саме 27.02.2026 о 12.30 год. у нього виникла термінова необхідність поїхати автомобілем, оскільки його кум захворів, а його майстрам терміново потрібно було привезти будматеріали. Тому, він сім за кермо належного куму автомобіля марки «Lexus LX470» р.н.з. НОМЕР_2 та поїхав в с. Ільці в магазин з будівельними матеріалами. Повертаючись назад, рухаючись по вул. Центральній в селі Ільці Верховинського району Івано-Франківської області, він був зупинений працівниками поліції. В процесі перевірки його особи було встановлено факт позбавлення його права керування транспортними засобами. На даний час у вчиненому щиро розкаюється, шкодує про вчинене та просить суворо не карати, а до нього застосувати покарання у виді штрафу. Вказав, що не зважаючи на відсутність офіційного працевлаштування, він підробляє, має достатні доходи для сплати штрафу.
Зважаючи на те, що обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, за яких визнається вчиненим кримінальне правопорушення, суд, переконавшись, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, не оспорюють їх та надають свою згоду на проведення судового розгляду без їх дослідження, і така позиція є добровільною, а наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України у вигляді позбавлення права на апеляційне оскарження щодо доведеності фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення учасникам кримінального провадження є зрозумілими, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначених кримінальних правопорушень, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також щодо речових доказів.
Таким чином, суд вважає, що в ході судового розгляду вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, є доведеною, його дії є правильно кваліфіковані за вказаною кримінально-правовою нормою, оскільки він умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст.50 КК України відповідно до яких покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, але яке має на меті не лише кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Крім цього, у відповідності до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, таке покарання повинне бути призначене у межах, установлених санкцією частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 КК України, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, способу його вчинення, мети та мотиву вказаного діяння, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Суд зважає, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, в той же час скоєння вказаного злочину полягає саме в умисному невиконанні рішення суду в частині призначеного стягнення щодо позбавлення права керувати транспортними засобами, що підриває авторитет органів правосуддя України. Разом з тим, стягнення у вигляді штрафу за цим рішенням суду ОСОБА_4 погасив, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, розкаявся та щиро шкодує про скоєне кримінальне правопорушення. 
Згідно з досудовою доповіддю органу пробації ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як середній.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено. 
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає його щире, активне сприяння розкриттю даного кримінального правопорушення.
А тому, враховуючи наведені обставини, а також позицію самого обвинуваченого, який вказав, що має майнову можливість оплатити штраф, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу в розмірі передбаченому санкцією кримінально-правової норми за якою обвинувачений притягується до відповідальності, і що саме таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Крім цього, у відповідності до положень ст.100 КПК України вирішити долю речових доказів.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
Призначити покарання  ОСОБА_4  за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Речові докази: два диски лазерних систем зчитування із відеозаписами з нагрудної камери поліцейського Верховинського РВП, завірені копії справи 938/432/25 про притягнення ОСОБА_4 за ч.1 ст.130 КУпАП, оригінал документу (розписку) про отримання ОСОБА_4 копії постанови суду в справі 938/432/25 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу. 
З інших підстав, на вирок може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_5