ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
26.05.2026	Справа № 910/16139/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИЛЯГА-ГЛОБ" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Парус"
про  стягнення 492 302,16 грн,

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "СТИЛЯГА-ГЛОБ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Парус" про стягнення 492 302,16 грн, з яких заборгованість - 428 790,87 грн, 48 574,61 грн - інфляційне збільшення боргу, 14 936,68 грн - 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № В1016 від 17.12.2019 у частині повернення авансового та забезпечувального платежів та переплати за оренду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2025 відкрито провадження у справі № 910/16139/25 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій.
Копія ухвали суду від 31.12.2025 доставлена до електронного кабінету позивача та відповідача 31.12.2025 після 17 години та відповідно до приписів ст. 242 Господарського процесуального кодексу України вважається врученою 01.01.2026.
Крім того, ухвала суду від 31.12.2025 опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень. 
15.01.2026 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
16.01.2026 від позивача надійшла заява, яка фактично є відповіддю на відзив, в якій позивач просить покласти на відповідача витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 60 000,00 грн.
20.01.2026 від позивача надійшла заява, в якій останній просить: прийняти відмову позивача від частини позовних вимог; закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 84 618,30 грн на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку частковою відмовою позивача від позову; закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 84 618,30 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору; повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТИЛЯГА-ГЛОБ» судовий збір пропорційно зменшенню позовних вимог.
21.01.2026 від відповідача надійшли заперечення, в яких останній просить зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу до 10 000,00 грн.
Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та можливих затримок у доставці поштової кореспонденції, оголошенням повітряних тривог, відключень електричної енергії та інших негативних наслідків) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.
Від сторін не надходило клопотань про розгляд даної справи з повідомленням викликом представників сторін.
Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення на такі вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

17.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БЦ Парус" (як суборендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТИЛЯГА-ГЛОБ» (як суборендарем) було укладено договір суборенди № В1016, за умовами якого суборендодавець зобов`язується передати у строкове платне користування суборендарю приміщення, а суборендар зобов`язаний прийняти приміщення в строкове користування, сплачувати суборендодавцеві обумовлені в цьому договорі суборенди платежі та виконувати інші умови цього договору суборенди.
У розділі 3 договору встановлено, що цей договір (зобов`язання сторін) набуває чинності з моменту підписання договору сторонами. Договір діє до закінчення строку суборенди. Строк суборенди вказано в Додатку № 1 (пункт 7) - 35 місяців. Строк суборенди починає обчислюватися з дня передачі суборендодавцем суборендареві приміщення.
Згідно з п. 4.3. договору будь-яка передача приміщень між сторонами (в суборендне користування та з суборендного користування) повинна оформлюватися відповідним актом приймання-передачі приміщення.
Відповідно до положень розділу 10 договору з моменту передачі суборендареві приміщення суборендар зобов`язаний сплачувати на користь суборендодавця орендну плату та інші платежі, які передбачені цим договором. За користування приміщенням суборендар зобов`язаний щомісячно сплачувати суборендодавцеві плату, яка складається з таких частин:
- основна орендна плата; 
- експлуатаційна орендна плата; 
- маркетингова орендна плата; 
- плата з обороту.
За користування (суборенду) приміщенням суборендар також зобов`язаний щомісячно оплачувати платежі щодо компенсації комунальних послуг.
Порядок сплати орендної плати сторони погодили у розділі 13 договору.
Згідно зі статтею 16 договору сторони погодили сплату авансового та забезпечувального платежу.
Крім того, відповідно до п. 16.5. Договору по закінченню строку дії Договору після проведення сторонами всіх взаєморозрахунків Сторони зобов`язуються протягом 20 календарних днів від дати закінчення строку Договору підписати Акт звіряння взаємних розрахунків. В тому випадку, якщо у Суборендодавця залишилася кредиторська заборгованість перед Суборендарем, Суборендодавець зобов`язується на підставі підписаного Акту звіряння взаємних розрахунків та письмової вимоги Суборендаря повернути таку заборгованість протягом 30 банківських днів від дати отримання такої вимоги від Суборендаря.
На виконання умов договору суборендодавець передав, а суборендар прийняв приміщення лот В1016 на другому поверсі торгово-розважального комплексу за адресою: місто Київ, пр-кт Степана Бандери, 36, площею 85 кв. м., що підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 27.11.2021.
Як встановлено судом під час розгляду даної справи, 23.12.2019 позивачем сплачено відповідачу 172 085,77 грн (призначення сплата оренди за перший місяць оренди), 03.01.2020 - 172 086,97 грн (призначення часткова оплата забезпечувального платежу), 10.01.2020 - 172 086,00 грн (призначення остаточна оплата забезпечувального платежу), що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до позовної заяви.
Крім того, як вказує позивач у позові, протягом строку дії оренди суборендар належним чином виконував обов`язки та сплачував орендну плату та інші платежі, на підтвердження чого до позовної заяви позивачем долучені акти, платіжні документи та акти звірок взаємних розрахунків.
12.10.2024 суборендар повернув (передав), а суборендодавець прийняв приміщення лот В1016 на другому поверсі торгово-розважального комплексу за адресою: місто Київ проспект Степана Бандери, 36, площею 85 кв. м., що підтверджується актом приймання-повернення.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що 11.12.2025 позивачем на адресу відповідача надіслано претензію з вимогою протягом 7 днів з дня отримання претензії перерахувати на реквізити, додані до претензії, заборгованість, яка складається із неповернутого забезпечувального платежу в сумі 344 172,97 грн та переплати орендної плати в сумі 84 617,90 грн, що разом становить 428 790,87 грн. Вказане підтверджується описом вкладання та фіскальним чеком від 11.12.2025. 
Враховуючи невиконання відповідачем вимог претензії, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача 492 302,16 грн, з яких 428 790,87 грн - сума заборгованості з повернення забезпечувального платежу та переплати орендної плати, 48574,61 грн - інфляційні втрати та 14 936,68 грн - 3% річних, нарахованих за період з 27.10.2024 до 24.12.2025.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається на те, що:
- позивач фактично припинив роботу магазину, у свою чергу, відповідач направив позивачу повідомлення про розірвання договору з 12.10.2024. Таким чином, вимоги позивача про повернення забезпечувального платежу, а також нарахувань на такий платіж сум, що передбачені ст. 625 ЦК України, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки договір було розірвано з вини позивача;
- в акті звірки зазначено, що сума забезпечувального платежу 344 172,97 грн була передана відповідачу;
- відповідач не заперечує проти повернення суми переплати орендної плати, але вважає звернення позивача до суду передчасним та заперечує проти стягнення з відповідача вказаної суми, а також нарахувань, визначених ст. 625 ЦК України, на вказану суму, оскільки згідно з умовами договору повернення таких коштів має здійснюватись протягом 30 банківських днів від дати отримання такої вимоги від суборендаря (позивача), проте така вимога не отримувалась відповідачем до подання позову у даній справі.
Відхиляючи вказані доводи відповідача, позивач вказує, що:
- відповідачем не надано первинних документів про повернення забезпечувального платежу;
- не отримання відповідачем вимоги про повернення коштів не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неповернення коштів суми переплати орендної плати.
Також позивачем долучено до позовної заяви акт взаєморозрахунків станом на 31.12.2024, згідно з яким, за даними сторін, у відповідача на користь позивача існує заборгованість у розмірі 84 617,90 грн.
Крім того, як встановлено судом під час розгляду даної справи, після відкриття провадження у даній справі 20.01.2026 відповідачем повернуто позивачу грошові кошти у розмірі 84 617,90 грн з призначенням «повернення авансу орендної плати».
Водночас, судом не приймається відмова позивача від позову в частині вимоги про стягнення 84 617,90 грн, оскільки в цьому клопотанні позивач просить також повернути частину судового збору, проте у випадку відмови від позову судовий збір не повертається. Натомість, позивач одночасно звернувся до суду з проханням закрити провадження в частині вимог з іншої правової підстави, яка передбачає таке повернення судового збору.
Проте, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.
Таким чином, суд вказує, що провадження в частині стягнення з відповідача 84 617,90 грн переплати орендної плати підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Стосовно інших вимог (стягнення забезпечувального платежу в сумі 344 172,97 грн, а також 48 574,61 інфляційних втрат та 14 936,68 грн 3% річних), суд вказує про наступне.
У силу вимог ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.
За приписами частин 1 та 2 ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.
Відповідно до ч. 3 ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.
Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).
За ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Заперечуючи проти повернення забезпечувального платежу, відповідач посилався на те, що позивачем порушені вимоги Регламенту експлуатації (відкриття приміщення для відвідувачів торгового центру з понеділка по неділю з 10.00 до 22.00), що, у свою чергу, згідно п.п. к) п. 23.1 договору є підставою для припинення дії цього договору (розірвання договору в односторонньому порядку).
Відповідачем долучено до матеріалів справи (відзиву на позов) вимоги за вих. № 841 від 19.03.2024 та вих. № 863 від 19.09.2024 про відновлення роботи магазину та усунення порушень, лист-повідомлення про розірвання договору з 12.10.2024, а також докази надіслання позивачу вказаних документів.
Проте, належним чином оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що вказані вимоги містять декларативний, а не зобов`язальний характер та у вказаних вимогах відповідач просить повідомити позивача про можливість відновлення роботи магазину.
Крім того, фактичне невідкриття магазину не може вважатися використанням приміщення всупереч цільовому призначенню відповідно до умов договору.
Також суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що сума забезпечувального платежу була повернута позивачу 12.10.2024, оскільки під час розгляду даної справи суду не надано первинних документів, які б підтверджували перерахування відповідачем позивачу вказаних грошових коштів. Також суд звертає увагу відповідача на те, що, як вказано в акті звіряння розрахунків, станом на 31.12.2024 за даними позивача такі кошти ним були передані відповідачеві, у той час як за даними відповідача такі кошти прийняті останнім. 
З огляду на вказане, забезпечувальний платіж підлягає поверненню відповідачем на рахунок позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача забезпечувального платежу у розмірі 344172,97 грн підлягають задоволенню.
Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 48 574,61 грн інфляційних втрат та 14 936,68 грн 3% річних, нарахованих за період з 27.10.2024 до 24.12.2025.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вказано вище, відповідно до п. 16.5. договору по закінченню строку дії Договору після проведення сторонами всіх взаєморозрахунків, сторони зобов`язуються протягом 20 календарних днів від дати закінчення строку договору підписати акт звіряння взаємних розрахунків. Утому випадку, якщо у суборендодавця залишилася кредиторська заборгованість перед суборендарем, суборендодавець зобов`язується на підставі підписаного акту звіряння взаємних розрахунків та письмової вимоги суборендаря повернути таку заборгованість протягом 30 банківських днів від дати отримання такої вимоги від суборендаря.
Як вказано вище, позивачем вимога про повернення грошових коштів, у т.ч. забезпечувального платежу, надіслана 11.12.2025. У вказаній вимозі позивач вимагав у строк 7 днів з дня отримання претензії перерахувати на реквізити, додані до претензії, заборгованість, яка складається з неповернутого забезпечувального платежу - 344 172,97 грн.
Вказана вимога не була отримана відповідачем та згідно з даними трекінгу відстеження пересилання поштової кореспонденції 27.12.2025 відправлення № 0830100297011 повернуто за довідкою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого терміну зберігання».
Проте, неотримання відповідачем вимоги, яка надіслана на належну адресу, не залежить від волі адресата (позивача) та вважається належним виставленням такої вимоги.
Відтак, суд вказує, що строк для повернення грошових коштів має відраховуватись від вказаної дати (27.12.2025).
При цьому відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Так, семиденний строк для виконання вимог претензії припадав на 03.01.2026 (вихідний день, суботу), відтак строк виконання вказаної вимоги сплив 05.01.2026 включно, відповідно з 06.01.2026 відповідач є таким, що прострочив виконання обов`язку з повернення забезпечувального платежу позивачу.
Водночас, 3% річних та інфляційні втрати нараховані позивачем за період з 27.10.2024 до 24.12.2025, тобто до прострочення такого обов`язку, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 48 574,61 грн інфляційних втрат та 14 936,68 грн 3% річних, у зв`язку з чим відмовляє в задоволення позовних вимог у вказаній частині.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Зважаючи на закриття провадження у даній справі в частині стягнення 84 617,90 грн переплати орендної плати, а також враховуючи клопотання позивача про повернення судового збору пропорційно зменшенню позовних вимог, суд вважає за можливе повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 015,41 грн.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в розмірі 4 130,07 грн підлягає покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, позивач просив покласти на відповідач витрати на правничу допомогу в розмірі 60 000,00 грн.
На підтвердження понесення таких витрат позивачем надано суду:
- копію договору від 04.12.2025 про надання професійної правничої допомоги;
- платіжну інструкцію № @2PL922104 від 04.12.2025 на суму 30 000,00 грн;
- платіжну інструкцію № @2PL943388 від 04.12.2025 на суму 30 000,00 грн;
- копію ордеру серії АІ № 2072484 від 11.12.2025;
- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 487 від 24.04.2009.
Відповідач у запереченнях просив зменшити розмір правничої допомоги до 10 000,00 грн, посилаючись на те, що:
- розмір таких витрат є необґрунтованим та явно неспівмірним характеру і складності справи, а також обсягу фактично наданої правничої допомоги;
- дана справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що об`єктивно зумовлює незначний обсяг процесуальних дій представника відповідача;
- посилання позивача на співмірність витрат складності справи та середньому рівню вартості правничої допомоги в місті Києві є декларативними та не підтверджені жодними доказами. Сам по собі досвід або стаж адвоката не може бути визначальним критерієм для покладення на іншу сторону витрат у значному розмірі без доведення їх розумності та пропорційності.
Стосовно покладення на відповідача витрат позивача на правничу допомогу, суд вказує про наступне.
Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Дослідивши надані позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу, суд вказує про наступне.
Відповідно до укладеного між позивачем (підзахисний) та адвокатом Баховським М.М. (адвокат) договором останній взяв не себе зобов`язання надавати правову допомогу підзахисному за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИЛЯГА-ГЛОБ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Парус" про стягнення боргу, невиконання зобов`язання із повернення забезпечувального платежу.
Відповідно до розділу другого договору складає за домовленістю 60 000,00 грн.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами обов`язків за договором.
Відповідно до платіжних доручень № @2PL922104 від 04.12.2025 та № @2PL943388 від 04.12.2025 позивачем сплачено адвокату 60 000,00 грн.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/583/19).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п. 24 додаткової постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 903/326/21).
Водночас, у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. 
У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи".
Верховний Суд у вищевказаній постанові вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Крім того, відповідно до ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, витрати на правничу допомогу підлягають покладанню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 41 946,55 грн.
Водночас, враховуючи вищевикладене, суд вважає вказану суму витрат на правничу допомогу завищеною, оскільки фактично адвокатом надано позивачу допомогу в написанні позовної заяви, а також відповіді на відзив. 
При цьому вказана справа не є складаною, оскільки фактично відносини сторін склались з договірних правовідносин суборенди, а судова практика з вказаного питання є сталою.
Відтак, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу, які підлягають покладанню на відповідача до 25 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження в частині 84 617,90 грн основного боргу.
2. В іншій частині позов задовольнити частково.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Парус" (01010, місто Київ, вулиця Острозьких Князів, будинок 32/2, код 40454923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИЛЯГА-ГЛОБ" (01015, місто Київ, вулиця Цитадельна, будинок 6/8, код 34880240) забезпечувальний платіж у розмірі 344 172,97 грн (триста сорок чотири тисячі сто сімдесят дві грн 97 коп.), судовий збір у розмірі 4 130,07 грн (чотири тисячі сто тридцять грн 07 коп.), витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн (двадцять п`ять тисяч)
4. В іншій частині позовних вимог відмовити.
5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "СТИЛЯГА-ГЛОБ" (01015, місто Київ, вулиця Цитадельна, будинок 6/8, код 34880240) з Державного бюджету України частину судового збору в розмірі 1 015,41 грн (одна тисяча п`ятнадцять грн 41 коп.), сплаченого відповідно до платіжної інструкції № 1.462500273.1 від 24.12.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення підписано 26.05.2026. 

Суддя О.Г. Удалова