П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 571/2724/25
Провадження № 22-ц/4815/505/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Смик А.І. на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2025 року, ухваленого в складі судді Качмара М.Я., дату виготовлення повного тексту судового рішення не вказано, у справі № 571/2724/25, 

в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 червня 2021 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Стягнуто із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з 08 червня 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Зазначає, що відповідач свій обов`язок по утриманню дітей не виконує, з дітьми не спілкується, аліменти за рішенням суду не сплачує, у зв`язку з чим в нього наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 199128,23 грн. 
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Смик Андрій Іванович до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 74198,09 грн. (сімдесят чотири тисячі сто дев`яносто вісім гривень 09 копійок).
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_1 адвокатом Смик А.І. подано апеляційну скаргу в якій представник позивача посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині визначення періоду нарахування та розміру неустойки (пені) та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. 
Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сума 74 198,09 грн є заборгованістю не за весь спірний період, а лише за період з вересня 2024 року по 31 липня 2025 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим органом державної виконавчої служби.
Також суд не взяв до уваги, що сплата відповідачем заборгованості за минулі періоди не звільняє його від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання зобов`язання за такі періоди, оскільки позовна давність до цих правовідносин не застосовується.
Зазначає, що суд помилково ототожнив поняття «100 відсотків заборгованості» з розміром останньої заборгованості, яка існувала за період з вересня 2024 року по 31 липня 2025 року, не врахувавши заборгованість, що виникла у попередні періоди та на яку також нараховується пеня.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає повною мірою.
Встановлено, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
народилась донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис №37 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8), донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено актовий запис №30 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.9), донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено актовий запис №4 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.10). 
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08.06.2021 по справі № 571/703/21 шлюб між сторонами розірвано. Стягнуто із Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Постановою державного виконавця від 06.08.2021 відкрито виконавче провадження №66412836 (а.с.15)
Згідно з наданим державним виконавцем розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 у вересні 2025 року сукупний розмір заборгованості становить «-14647,68 грн», що свідчить про передплату відповідачем аліментів. Проте, станом на липень 2025 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 74198,09 грн.
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.
Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установлених обставин обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), зазначено, що положення Цивільного кодексу України (далі ЦК України) субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, є можливим лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості та підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Водночас стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Як вбачається з матеріалів справи, за період з жовтня 2021 року по липень 2025 року відповідач належним чином не виконував свого обов`язку з утримання дітей, а саме щодо сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 74198,09 грн.
Проте, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів.
Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу неналежно виконував обов`язок зі сплати аліментів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка частково погашалась у різні періоди. При цьому подальше погашення заборгованості не звільняє платника аліментів від відповідальності у вигляді сплати пені за допущене прострочення.
Разом з тим, враховуючи приписи ч. 1 ст. 196 СК України щодо обмеження максимального розміру пені, суд дійшов висновку, що загальний розмір пені, який підлягає стягненню, не може перевищувати 100 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, визначеної судом на підставі розрахунку державного виконавця та з урахування здійснених відповідачем платежів. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення пені у розмірі 74 198,09 грн.
У рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року зазначено, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливий непомірний тягар для споживача. Інститут зменшення неустойки є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача.
Керуючись ст. ст.374,375,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Смик А.І. залишити без задоволення. 
Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 16 червня 2026 року. 

Головуючий:        Гордійчук С.О.

Судді:         Боймиструк С.В.

Шимків С.С.