ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2026 Справа № 914/3249/25 

Господарський суд Львівської області у складі головуючої судді Зоряни Горецької, при секретарі Зоряні Палюх, у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний альянс захисту кредиторів»
до відповідача Львівського комунального підприємста «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району»
третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я»
про стягнення страхового відшкодування в розмірі 409 125,30 грн
представник сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Білик П.Б. (в залі суду);
від третьої особи: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний альянс захисту кредиторів» до відповідача Львівського комунального підприємста «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я», про стягнення страхового відшкодування в розмірі 409 125,30 грн.
Ухвалою від 27.10.2025 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Хід розгляду справи відображено в ухвалах суду та проколах судових засідань.
23.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні 08.06.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позиція позивача
Позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 409 125,30 грн заподіяні внаслідок дорожньо – транспортної пригоди. Транспортний засіб на якому спричинено ДТП належить ЛКП «Шляхово – ремонтне підприємство Галицького району». Водій ОСОБА_1 є працівником ЛКП «Шляхово – ремонтне підприємство Галицького району». Винуватець ДТП не виконав своїх зобов`язань, не оплатив заподіяні збитки, внаслідок чого наявна заборгованість в розмірі 409 125,30 грн.

Позиція відповідача
Відповідач заперечив позовні вимоги в повному обсязі. Позивач не надав належних, допустимих та достовірних доказів обставин, що є підставами для позову, зокрема наявність вини та розмір шкоди. В матеріалах справи відсутній висновок експерта, яким би було встановлено факт спричинення шкоди автомобілю саме в такому розмірі.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
20.09.2022 між ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарантія і Я»» підписано Договір №538-05-23-031-203 добровільного страхування наземного транспорту а сама: Porsche Cayenne, рік випуску 2019, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Номер кузова НОМЕР_3 . Франшиза безумовна -0.00%. Страхова сума складає 2 390 000,00 грн.
07.01.2024 о 21 год. 00 хв. у м. Львові на перехресті вулиць Стрийська-Вернадського, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «МАЗ 5550С3», державний номерний знак НОМЕР_4 , WIN: НОМЕР_5 , виконуючи поворот ліворуч, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Porshe Cayenne», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого відбулося зіткнення. 
Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2024 року., по справі № 466/548/24 ОСОБА_1 визнано винним. Вказаний факт також підтверджується інформацією на сайті Судова влада України за посиланням https://court.gov.ua/fair/, особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху України. 
Транспортний засіб на якому спричинено ДТП з механічними пошкодженнями та збитками а саме «МАЗ 5550С3», державний номерний знак НОМЕР_4 , WIN: НОМЕР_5 , належить ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району». 
Водій ОСОБА_1 є працівником ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району». 
08.01.2024 Страхувальник звернувся до Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарантія і Я» із повідомленням про дорожньо-транспортну ( про страховий випадок) пригоду й надав усі необхідні документи. 
29.01.2024 Управління патрульної поліції у Львівській області видано довідку про дорожньо - транспортну пригоду. 
31.01.2024 Страхувальник подав заяву на виплату страхового відшкодування 
01.02.2024 складено Страховий Акт №73-24-031-05 та розрахунок страхового відшкодування до нього. 
Розмір завданого збитку складав 569 125,30 грн, сума страхового відшкодування згідно із Розрахунком суми страхового відшкодування по страховому випадку складає 569 125,30 грн.
01.02.2024 на підставі вищевказаних документів Страховик здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 569 125,30 грн, що підтверджується копією Платіжної інструкції кредитового переказу коштів №128.
Перерахунок коштів здійснювалось на ТзОВ «АЛЕКС СО». 
Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «МАЗ 5550С3» на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у ПрАТ АСК «СКАРБНИЦЯ», згідно з відповідним Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР6805074. 
17 травня 2024 року ПрАТ АСК «СКАРБНИЦЯ», перерахувала на рахунок Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарантія і Я» суму страхового відшкодування у розмірі 106 757,08 грн. 
07 червня 2024 року ПрАТ АСК «СКАРБНИЦЯ», перерахувала на рахунок Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарантія і Я» суму страхового відшкодування у розмірі 53 242,92 грн. 
Загальна сума перерахованих коштів від ПрАТ АСК «СКАРБНИЦЯ» на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарантія і Я» загалом складає 160 000,00 грн. 
Сума заборгованості складає 409 125, 30 грн.
21.05.2025 між ТДВ «Страхова компанія «Гарант і Я» (первісний кредитор), код ЄДРПОУ: 37317151 та ТОВ «Міжнароджний альянс захисту кредиторів» (новий кредитор), код ЄДРПОУ: 45161767 було укладено Договір відступлення права вимоги № 210525 (далі – Договір). 
Відповідно до п. 2.1 Договору, на умовах та в порядку, встановленому цим Договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредиторові за плату належні йому Права Вимоги, а Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах Боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 , який є працівником ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» та здійснив ДТП на робочому транспортному засобі. 
Відповідно до п. 2.4 Договору, Внаслідок передачі (відступлення) Прав Вимоги за цим Договором, Новий кредитор заміняє Первісного кредитора та набуває прав грошових вимог Первісного кредитора, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань. 
21.05.2025 ТДВ «Страхова компанія «Гарант і Я» (первісний кредитор) направила на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимог. 
12.06.2025 на адресу винуватця ДТП ОСОБА_1 , новий кредитор ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЛЬЯНС ЗАХИСТУ КРЕДИТОРІВ» направлено Письмову вимогу щодо повернення наявної заборгованості у розмірі 409 125,30 грн.
Дана вимога залишена без реагування, а саме борг не погашено. 
Отже винуватець ДТП своїх зобов`язань належним чином не виконав, внаслідок чого наявна заборгованість за заподіяні збитки у розмірі 409 125,30 грн. 
14 вересня 2025 року Адвокатом Пех Максимом Валерійовичем направлено адвокатський запит на електронну адресу ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району». 
18 вересня 2025 року отримано відповідь на адвокатській запит згідно якого отримано наступні документи: 
- відповідь на адвокатський запит; 
- копію посадової інструкції водія автотранспортних засобів ЛКП «ШРП ГАЛИЦЬКОГО РАЙОНУ»; 
- копію посадової інструкції Головного механіка; 
- копію Наказ №18 «Про закріплення транспортних засобів та механізмів ЛКП «ШРП Галицького Району» за водіями автотранспортних засобів та трактористами підприємства»;
- копію Наказу №65 від 18 травня 2018 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 ; 
- копію Видаткової накладної №907 від 12 липня 2017 року; 
- копію акту №1 приймання- передачі до договору про закупівлю товару №12/06/17/1 від 14.06.2017.
Згідно отриманих документів встановлено, що ОСОБА_1 є працівником ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» та в момент здійснення ДТП був на службовому транспортному засобі «МАЗ 5550С3», державний номерний знак НОМЕР_4 , який закріплений та перебуває в експлуатації водія ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» Богдан Мирослав Васильович. 

ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до cт. 993 Цивільного кодексу України та cт. 108 Закону України «Про страхування», до страховика, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. 
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. 
Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Згідно із cт. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Нормами cт. 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За cт. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України вказано що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 
Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України зазначено що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Шкода, в тому числі моральна, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не водієм, винним у вчиненні ДТП (Постанова ККС ВС від 19 червня 2019 року у справі № 630/163/16-к). 
КЦС ВС виснував, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (Постанова КЦС ВС від 4 липня 2023 року у справі № 686/20281/21).
Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою позивачем на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. 
Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. 
У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (Постанова КЦС ВС від 27 грудня 2023 року у справі № 359/8500/19).
Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України "Про страхування" передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. 
Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. 
Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.
Відповідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону N 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі N 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). 
Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. 
Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. 
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512ЦКУкраїни кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
За змістом ч.1 ст.513ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. 
Статтею 514ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до сформованої практики доказом відступлення прав вимог є доказ повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення ( Постанови Верховного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14 та від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16.На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 2- 879/11, (провадження№ 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, провадження № 14-181цс20.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, що діяла станом на дату укладення Договору) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, що діяла станом на дату укладення Договору) передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 
Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми пункту 22.1 статті 22 та статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, що діяла на час укладення Договору). 
Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи. 
Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. 
Норма частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, що діяла станом на дату укладення Договору), яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО ( що є в матеріалах справи) чи акту виконаних робіт. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 року в справі № 910/22886/16. 
Проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року). 
Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ. 
Згідно з пунктом 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки. 
З наявних у матеріалах справи документів, зокрема, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вбачається, що рік випуску пошкодженого автомобіля а саме Porsche Cayenne, 2019 року випуску, а ДТП трапилось 07.01.2024, отже на момент вчинення ДТП строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у пункті 7.38 Методики ( 7 років).
Отже, всі деталі вираховуються за ціною нових складників ( нової деталі) і коефіцієнт фізичного зносу не враховується.
У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. 
Норма ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
Отже, з наведеного вище можна зробити висновок, що винуватець дорожньою транспортної пригоди ОСОБА_1 керував службовим транспортним засобом МАЗ 5550С3», державний номерний знак НОМЕР_4 під час виконання трудових обов`язків. Вина та розмір збитку доведені та підтверджена належними доказами. Позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).
Доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в долучених до матеріалів справи доказах та спростовані позивачем, тому не беруться судом до уваги.
Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.
Керуючись статтями 2, 12, 42, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд – 

УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» (ЄДРПОУ 03349022, 79019, місто Львів, вулиця Льва, 4) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний альянс захисту кредиторів» (ЄДРПОУ 45161767, 0471, місто Київ, вулиця Ярославська, 6) заборгованість в розмірі 409 125,30 грн та судовий збір в розмірі 4 909,50 грн.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Горецька З.В.