ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 р.	Справа № 588/235/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 31.03.2026, (головуючий суддя І інстанції: Лебедь О.В.) по справі № 588/235/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Сумській області, Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області 
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6345377 від 15.12.2025, винесену поліцейським відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області капітаном поліції Колєсніченком Р.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП і накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн;
- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову зазначав, що керував транспортним засобом, маса якого становить 3,5 т та який не використовується як таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, а отже такий ТЗ не підлягає обов`язковому технічному контролю.
Натомість, працівниками поліції не доведено, що належний позивачу транспортний засіб належить до категорії ТЗ, для яких проходження технічного контролю є обов`язковим та факт відсутності у позивача протоколу технічного контролю станом на момент зупинки.
Крім того, зауважив, що спірна постанова не містить належного опису фактичних обставин, конкретного строку проходження ОТК, який був порушений; відомості щодо зупиненого транспортного засобу у ній вказані з помилками, що вказує на її протиправність.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 31.03.2026 у задоволенні позову відмовлено. 
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене при не повному з`ясуванні обставин справи та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував відсутність у постанові мотивів, за яких поліцейський дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 ч. 3 ст. 121 КУпАП, зокрема, правових підстав віднесення ТЗ до категорії транспортних засобів, що підлягають ОТК, конкретного строку проходження ОТК порушеного позивачем, відомостей щодо строку, у який черговий ОТК мав бути пройдений, посилань на докази, з яких працівник поліції встановив відсутність станом на 15.12.2025 чинного протоколу ОТК. 
Натомість суд першої інстанції самостійно встановив відповідні мотиви, які відсутні у оскаржуваній постанові, а саме: послався на зовнішні недоліки автомобіля, описав відсутність вікон і сидінь у задньому відсіку, навів міркування про вантажний характер салону, дійшов висновку про належність транспортного засобу до вантажних автомобілів та вже на цій підставі визнав ОТК обов`язковим.
Просить врахувати, що у постанові неправильно зазначено модель транспортного засобу — «FIAT ФІВТ НОМЕР_1 » замість належної «FIAT Ducato, д.н.з. НОМЕР_1 ».
Також, вказує, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження обов`язкового технічного контролю для транспортного засобу позивача.
Так, у матеріалах справи наявне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до якого FIAT Ducato, д.н.з. НОМЕР_1 , є вантажопасажирським автомобілем. Саме такий тип зазначено в реєстраційному документі. 
Однак суд першої інстанції, не маючи технічного висновку, офіційних даних про категорію транспортного засобу, спеціального дослідження чи висновку експерта, фактично перекваліфікував транспортний засіб у вантажний, виходячи лише з його зовнішнього вигляду на відеозаписі. 
Зазначає, що сам по собі факт непред`явлення водієм документа про проходження ОТК під час зупинки не є належним і достатнім доказом того, що обов`язковий технічний контроль не було пройдено.
Звертає увагу, що суд першої інстанції неправильно застосував ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», фактично ототожнивши повну масу транспортного засобу з його вантажопідйомністю.
Зауважує, що без встановлення вантажопідйомності транспортного засобу, а не лише його повної маси, висновок суду про те, що цей автомобіль належить до категорії транспортних засобів, для яких проходження ОТК є обов`язковим, є передчасним та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Також, суд першої інстанції помилково ототожнив можливу технічну несправність транспортного засобу з фактом непройденого ОТК.
Крім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно поклав тягар доказування на позивача, вказуючи, що саме він не надав відомості про проходження обов`язкового технічного контролю та не спростував той факт, що транспортний засіб не відноситься до таких, які не підлягають ОТК.
Головне управління Національної поліції в Сумській області (далі – відповідач 1) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі – відповідач 2) правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, позивач просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 15.12.2025 поліцейським відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області капітаном поліції Колєсніченком Р.О. прийнято постанову серії ЕНА № 6345377, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.
Згідно постанови, 15.12.2025 о 08:17 у м. Тростянець по вул. Благовіщенська (Горького) 34 водій керував транспортним засобом FIAT ФІВТ, д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 121 КУпАП (а.с. 12).
Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а постанова прийнята з дотриманням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
За приписами частин 2, 3 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягають:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";
Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.
Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.
Частина 7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:
для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;
для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;
для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.
На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.
Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 №137 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 3 Порядку періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:
- для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;
- для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;
- для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;
- для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.
Згідно підпункту «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР) забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Частиною 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт; автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);
автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; 
автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на: транспортні засоби загального призначення; транспортні засоби спеціалізованого призначення; транспортні засоби спеціального призначення.
Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).
Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що вантажним автомобілем є колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. 
Такі транспортні засоби незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, які знаходяться в експлуатації понад два роки, підлягають обов`язковому технічному огляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Судом встановлено, що позивач керував транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, доказі своєчасного його не проведення позивачем не надано.
На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідачем надано до суду відеозаписи з нагрудних камер, якими зафіксовано зупинку транспортного засобу Fiat Ducato, д.н.з. НОМЕР_1 , технічний стан якого мав очевидні зовнішні недоліки.
В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився пред`явити реєстраційний документ на транспортний засіб, у зв`язку з чим працівниками поліції зроблено висновок про те, що останній підлягає ОТК за зовнішніми ознаками.
Так, на відеозаписі зафіксовано загальний вигляд транспортного засобу Fiat Ducato, який є металевим фургоном білого кольору, не має вікон, крім переднього та бокових вікон водія. Відсутність вікон дозволяє класифікувати задній відсік як вантажний. У вантажному відсіку відсутні пасажирські сидіння. Цей факт встановлено поліцейським та підтверджено водієм. 
В свою чергу, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, наданим до суду підтверджується, що транспортний засіб Fiat Ducato з реєстраційним номером НОМЕР_1 зареєстрований 13.09.2004 є вантажопасажирським ТЗ з повною масою 3 500 кг, маса без навантаження – 2 100 кг (а.с. 14).
Враховуючи, надані докази, а також відсутність у транспортному засобі сидінь для пасажирів, задніх бокових вікон, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість віднесення його до вантажного транспортного засобу.
Також, наявними в справі доказами підтверджується, що строк експлуатації ТЗ становить більше двох років, вантажопідйомність до 3,5 т, відтак останній підлягає обов`язковому технічному контролю кожних два роки.
Доказів того, що зазначений транспортний засіб проходив відповідний технічний огляд протягом останніх двох років, що передували даті вчинення адміністративного правопорушення позивачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано та судовим розглядом не встановлено.
Колегія суддів зауважує, що гарантованому у ч.2 ст. 77 КАС України обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності кореспондують вимоги ч.1 ст. 77 КАС України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
У зв`язку з чим, спростовуються доводи апелянта щодо перекладання тягаря доказування на позивача.
Доводи апелянта про те, що сам по собі факт непред`явлення водієм документа про проходження ОТК під час зупинки не є належним і достатнім доказом того, що обов`язковий технічний контроль не було пройдено колегія суддів оцінює критично, оскільки як зазначено вище позивачем не надано суду доказів на підтвердження проходження ОТК.
Доводи скаржника про не доведення відповідачем належними доказами правових підстав віднесення ТЗ до категорії транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю спростовуються , зокрема свідоцтвом про реєстрацію ТЗ , яке містить технічні характеристики транспортного засобу, що свідчать про необхідність проходження ОТК.
Доводи апелянта про відсутність у постанові відомостей щодо конкретного строку проходження ОТК порушеного позивачем, відомостей щодо строку, у який черговий ОТК мав бути пройдений колегія суддів вважає такими, що не свідчать про протиправність спірної постанови, оскільки визначальним є факт не проходження відповідного технічного контролю у визначений законодавством строк.
У спірних правовідносинах позивачем не надано доказів проходження технічного контролю, навпаки останній вважає, що його транспортний засіб не підлягає такому контролю.
Водночас, як вже зазначалось, вантажні автомобілі вантажопідйомністю до 3,5 тони (яким є ТЗ позивача) підлягають обов`язковому технічному огляду кожні два роки, якщо строк їх експлуатації перевищує два роки.
При цьому, в даному випадку не має значення чи використовувався транспортний засіб для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.
Щодо доводів апеляційної скарги про невірне зазначення у постанові моделі транспортного засобу колегія суддів вважає такими, що не свідчать про протиправність постанови.
Так, спірна постанова містить відомості про реєстраційний номер ТЗ, який є унікальним, а отже дає можливість ідентифікувати транспортний засіб позивача, крім того відеозаписом зафіксовано, що який саме транспортний засіб було зупинено.
В свою чергу, лише розбіжності у моделі ТЗ не є такими, що спростовують факт вчинення позивачем правопорушення та свідчать про протиправність спірної постанови.
Також, відповідно до ч. ч. 9, 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським, встановлено особу позивача, роз`яснено його права, з`ясовано обставини правопорушення та вислухані пояснення позивача.
Таким чином, наявні в справі докази свідчать про розгляд справи про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції з дотриманням порядку, передбаченого Інструкцією № 1395.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а отже постанова від 15.12.2025 прийнята відповідачем правомірно, відповідно до закону в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством.
Інші доводи та заперечення сторін на правильність висновків суду першої інстанції не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 286, 308, 310, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 31.03.2026 по справі № 588/235/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц