ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 914/2959/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючої), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.
за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Мастак" -Янчак П. О., адвокат (ордер ВС№1207514 від29.05.2023), 
відповідача - Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - Мудрик І.В. (у порядку самопредставництва),
третьої особи - Фізичної особи-підприємця Вах Володимира Дмитровича - Боровець В.Д., адвокат (ордер ВС №1456284 від 17.04.2026),
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 
на рішення Господарського суду Львівської області від 12.06.2025 
(суддя Ділай У.І.), 
додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2025 та 
постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026
(головуючий - суддя Скрипчук О.С., судді: Кравчук Н.М. і Панова І.Ю.)
у справі № 914/2959/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Мастак" (далі - Товариство; позивач)
до: Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - АМК; Комітет; відповідач)
про визнання недійсним та скасування в частині рішення ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фізична особа-підприємець Вах Володимир Дмитрович.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Товариство звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Комітету про визнання недійсними та скасування в частині рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2024 №63/115-р/к у справі №63/1-01-101-2020 (далі - Рішення АМК).
Позов обґрунтований тим, що Рішення АМК, грунтується на формальних підставах доведення антиконкурентної поведінки учасників. Позивач вважає, що відповідач допустив неповноту дослідження обставин, які мають значення для справи, визнав встановленими обставини, які не лише не були доведеними, але й прямо спростовані матеріалами справи, його висновки не відповідають обставинам справи і при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.
Крім цього, позивач звернув увагу на те, що розгляд Комітетом антимонопольної справи здійснювався з 2020 року до 2024 рік, а збір доказів, які лягли в основу оскаржуваного рішення відбувався протягом 2020 року до квітня 2021 року, з середини 2021 року нових доказів АМК зібрано не було, і будь-яких дій щодо їх збору не проводилося.
Короткий зміст судових рішень
Господарський суд Львівської області рішенням від 26.06.2025, залишеним без змін Західним апеляційним господарським судом постановою від 14.01.2026, позов задовольнив. Визнав недійсним частково та скасував пункти 1, 4, 7, 10, 13, 16, 19, 22, 25, 28 резолютивної частини Рішення АМК в частині, що стосується Товариства. Визнано недійсним та скасовано пункти 2, 5, 8, 11,14,17, 20, 23, 26, 29 резолютивної частини Рішення АМК про накладення на Товариство штрафу у загальному розмірі 680 000,00 грн. 
Господарський суд Львівської області додатковим рішенням від 26.06.2025 частково задовольнив заяву Товариства про стягнення судових витрат, стягнув з Комітету на його користь 21 250,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог суд відмовив.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі АМК, з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12.06.2025, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 та направити справу на новий розгляд. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги 
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження рішення від 12.06.2025 та постанови від 14.01.2026, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про не врахування правової позиції, викладеної: 
- у постанові Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 914/484/24: "… Закон не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах/аукціонах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. А тому питання про наявність/відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України. Зазначена правова позиція Верховного Суду є сталою та послідовною. Про необхідність врахування наведеної правової позиції у застосуванні приписів статті 86 ГПК України зазначалося у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах від 07.11.2019 у справі № 914/1696/18, від 13.08.2019 у справі № 916/2670/18, від 05.08.2019 у справі № 922/2513/18, від 04.02.2021 у справі № 910/17126/19, від 23.03.2021 у справі № 910/4542/20, які є релевантними і для цієї справи з точки зору застосування статті 86 ГПК України …"; 
- у постанові Верховного Суду від 07.11.2024 у справі № 909/1104/23: "Закон № 2210 не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів, що не враховано судами попередніх інстанцій. А тому питання про наявність/відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України";
- у постанові Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 914/938/20 вказано, що: "Верховним Судом неодноразово наголошувалося на тому, що господарським судам першої та апеляційної інстанції під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за антиконкурентні узгодженні дії, які стосуються спотворення результатів торгів та накладення штрафу, належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням у порядку частини другої статті 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності.
Закон № 2210 не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах з метою усунення конкуренції".
Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. А тому питання про наявність/відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України. Близький за змістом висновок викладений Верховним Судом у постановах від 07.11.2019 у справі № 914/1696/18, від 13.08.2019 у справі № 916/2670/18, від 05.08.2019 у справі № 922/2513/18, в ухвалі Верховного Суду від 21.05.2020 у справі № 923/330/19";
- у постановах Верховного Суду від 14.05.2024 у справі №910/19008/21, від 15.07.2025 у справі №910/2415/24, у постанові від 07.10.2025 у справі №922/10/25, щодо застосування статті 42 Закону №2210.
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження додаткового рішення від 26.06.2025, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про не врахування правової позиції, викладеної:
- у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 щодо можливості суду обмежити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню;
- у пункті 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23 щодо доведеності реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності та потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи;
- у постанові Верховного Суду від 30.01.2025 у справі №924/570/24 стосовно того, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі і у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Позиція інших учасників справи
Товариство у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх помилковість та про законність і обґрунтованість рішення судів попередніх інстанцій, і просить оскаржувані рішення, додаткове рішення і постанову залишити без змін, а касаційне провадження відкрите за касаційною скаргою Комітету з підстави передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України закрити. Просить стягнути з Комітету судові витрати на професійну правничу допомогу з розгляду справи №914/2959/24 в суді касаційної інстанції.
У відзиві на касаційну скаргу Товариство зазначає, що попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції становить 80 000,00 грн та робить заяву, що протягом 5 днів після ухвалення судом рішення ним будуть подані докази про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. 
Від Товариства також надійшли додаткові пояснення у справі які воно просить врахувати та долучити до матеріалів справи.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Комітет за результатами розгляду справи № 63/1-01-101-2020 постановив 30.09.2024 рішення, відповідно до якого:
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2016-11-03-001302-с, предметом яких були прилади вимірювання. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.1 та 2 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2016-11-21-000873-а, предметом яких були комплекти трасопошукових приладів. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.4 та 5 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2017-04-14-000001-a, предметом яких були прилади для вимірювання величин. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.7 та 8 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2017-11-02-000640-a, предметом яких були прилади для вимірювання величин. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.10 та 11 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2017-12-01-001471-a, предметом яких були прилади для вимірювання величин. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.13 та 14 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA -2018-04-26-000164-с, предметом яких були прилади для вимірювання величин. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.16 та 17 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2018-05-04-001676-b, предметом яких були прилади для вимірювання величин. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.19 та 20 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2018-07-23-001154-b, предметом яких були прилади для вимірювання величин. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.22 та 23 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2018-08-13-001171-c, предметом яких були обладнання для контролю залізничного руху. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.25 та 26 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів;
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2017-11-02-000640-a, предметом яких були прилади для вимірювання величин. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.10 та 11 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2017-12-01-001471-a, предметом яких були прилади для вимірювання величин. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.13 та 14 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA -2018-04-26-000164-с, предметом яких були прилади для вимірювання величин. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.16 та 17 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2018-05-04-001676-b, предметом яких були прилади для вимірювання величин. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.19 та 20 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2018-07-23-001154-b, предметом яких були прилади для вимірювання величин. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.22 та 23 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2018-08-13-001171-c, предметом яких були обладнання для контролю залізничного руху. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн (п.25 та 26 рішення);
- визнав, що, зокрема, Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.
АМК встановлені факти які у своїй сукупності, свідчать про узгодженість, зокрема, дій позивача у справі, а саме: наявність між Товариством та ФОП Вах В.Д. господарських відносин у період проведення Торгів; наявність між Товариством та ФОП Вах В.Д. дилерських відносин; схожість дій в часі та особливість доступу до ІР-адрес; банківські гарантії, які видані одним і тим же банком; особливості завантаження пропозицій; спільні особливості в оформленні документів, наданих учасниками для участі у процедурах закупівель; телефонні з`єднання між учасниками; спільна адреса здійснення господарської діяльності; спільна участь в закупівлях. Предмет закупівель є однотипним, у справі об`єднано 10 закупівель щодо яких встановлені порушення, які за змістом повторюються.
Судами встановлено, що зі змісту спірного рішення АМК вбачається, що основна доказова база - зокрема, щодо всіх епізодів участі в торгах - була отримана ще на початкових етапах розгляду справи, однакова за своєю суттю та стосується аналогічних обставин. Відповідачем не наведено обґрунтувань, чому для збору доказів щодо кожного епізоду (торгів) необхідно було понад чотири роки з моменту відкриття провадження (10.09.2020) до ухвалення рішення (30.09.2024).
За висновками суду першої інстанції, які в подальшому підтримав суд апеляційної інстанції:
"Західним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України у межах визначених законом повноважень та відповідно до вимог законодавства про захист економічної конкуренції у рішенні №63/115-рп/к від 29.08.2024, прийнятому за результатами розгляду справи №63/1-01-101-2020, зазначено низку обставин, які, на переконання органу, свідчать про вчинення ТОВ "НВП "Мастак" антиконкурентних узгоджених дій під час участі у 10 процедурах закупівель. Зокрема, встановлено факти: наявності господарських та дилерських відносин між учасниками; схожості дій в часі та доступу до ІР-адрес; подання електронних банківських гарантій, виданих одним і тим же банком, в одну і ту ж дату та за послідовними вихідними номерами; подібності властивостей електронних файлів, що, на думку відповідача, є нетиповими для незалежних конкурентів. У зв`язку з цим відповідачем було кваліфіковано дії позивача як порушення законодавства про захист економічної конкуренції та застосовано передбачені законом санкції у вигляді накладення штрафу в загальному розмірі 680000,00 грн.
Так, розгляд антимонопольної справи №63/1-01-101-2020 за ознаками вчинення ТОВ "НВП "Мастак" порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", розпочато 10.09.2020 відповідно до розпорядження Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України; Рішення у справі ТОВ "НВП "Мастак" прийнято лише 30.09.2024, тобто розгляд справи тривав понад 4 роки.
За цей період відповідачем не доведено наявності об`єктивних та поважних причин, пов`язаних із складністю справи чи поведінкою сторін, які б обґрунтовували надмірну тривалість провадження. Відповідно до змісту рішення АМК, більшість доказів були зібрані на початковому етапі розслідування, ідентичні за характером та використані для всіх епізодів (торгів), при цьому подальших дій, пов`язаних із збором нових доказів, не вчинялося. Також у рішенні не наведено жодних пояснень щодо необхідності фактичного бездіяльного періоду з моменту відкриття провадження до ухвалення рішення.
Такий підхід свідчить про фактичну бездіяльність та сприйняття наданих повноважень як необмеженої дискреції, що суперечить підходу, викладеному у правових позиціях Верховного Суду щодо строків притягнення до відповідальності у справах про порушення антимонопольного законодавства - і надані пояснення органу АМК стосовно тривалості розгляду антимонопольної справи означеної правової оцінки не спростовують."
Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав про визнання недійсним та скасування рішення відділення АМК в частині, що стосується позивача.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з оспорюваним Рішенням АМК дії позивача кваліфіковано за ознаками пункту 4 частини другої статті 6 та пункту 1 статті 50 Закону №2210, які стосуються спотворення результатів Торгів. За порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини Рішення АМК на позивача, накладено штраф у загальному розмірі 680 000,00 грн.
Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.
При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Як вже було зазначено, предметом розгляду у цій справі є визнання недійсним та скасування рішення АМК (в частині, що стосується позивача), яким визнано, що позивачем вчинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону №2210-III, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, визнали недійсним та скасували Рішення АМК в частині, що стосується Товариства оскільки загальна тривалість розгляду антимонопольної справи (понад 4 роки) не відповідає принципу верховенства права за відсутності обґрунтованих, об`єктивних і поважних причин для зволікання відповідачем із прийняттям рішення, що призвело до притягнення позивача до відповідальності поза межами строків давності - торги відбулись у 2016-2018 роках, розгляд справи тривав з 2020 року по 2024 рік.
Верховний Суд, оцінюючи доводи касаційної скарги, зазначає, що специфіка спорів щодо оскарження рішень АМК, якими визнано дії учасників торгів антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворення результатів торгів, полягає у тому, що у кожному конкретному випадку судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справ з`ясовується питання наявності/відсутності підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, в силу приписів частини першої статті 59 Закону № 2210-ІІІ.
У вирішенні доводів касаційної скарги та висновків судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що кожна зі справ за участю органів АМК є індивідуальною, з притаманною лише цій справі специфікою та особливостями.
Верховний Суд також послідовно наголошував, що у вирішенні спору про наявність / відсутність підстав для визнання недійсним рішення АМК та застосуванні положень статті 59 Закону № 2210 у сукупності з положеннями частини другої статті 42 Закону № 2210 та частини другої статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" щодо спеціальних процесуальних засад діяльності АМК, важливим у цьому аспекті є застосування положень частин першої та другої статті 42 Закону № 2210 у сукупності та дотримання АМК строків давності, встановлених у цій статті.
У контексті доводів касаційної скарги Верховний Суд зазначає про те, що у постанові від 14.05.2024 у справі № 910/19008/21 Верховний Суд сформував висновки про те, що відповідно до положень статті 42 Закону №2210:
- суб`єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п`ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені пунктами 13-16 статті 50 цього Закону №2210, становить три роки з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення (частина перша);
- перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (частина друга);
- аналіз положень статті 35 Закону №2210 дає підстави для висновку, що у цій статті визначено перелік дій, які підпадають під поняття визначення "розгляд справи", зокрема, це збір та аналіз доказів (документів, висновків експертів, пояснень осіб, іншої інформації);
- дійсно положення частини другої статті 42 Закону №2210 визначають, що перебіг строку позовної давності зупиняється на час розгляду органом АМК антимонопольної справи. Водночас наведені положення ніяким чином не скасовують, підміняють та/або продовжують строки, визначені у частині першій цієї статті. Також в силу положень статті 19 Конституції України та пункту 1 статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" не наділяють правом органи АМК щодо притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення конкурентного законодавства поза межами, визначеними у частині першій статті 42 Закону №2210;
- отже, у вирішенні питання щодо дотримання органом АМК строків давності притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності тлумачення словосполучення "розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" першочергове значення має саме сутнісний зміст поняття "розгляд справи". Тобто, вчинення органом АМК всіх необхідних процесуальних дій, направлених на збір доказів, які підтверджують обставини інкримінованого суб`єкту господарювання порушення конкурентного законодавства та вчинення всіх необхідних, передбачених Законом дій задля встановлення обставин такого порушення, і, відповідно, прийняття рішення щодо наявності / відсутності підстав для притягнення цього суб`єкта до відповідальності;
- у разі якщо господарські суди під час розгляду справи встановлять обставини саме щодо бездіяльності органів АМК, яка полягає у зволіканні щодо прийняття рішення за наслідками розгляду антимонопольної справи, в межах строків притягнення до відповідальності, які встановлені у статті 42 Закону №2210 за відсутності об`єктивних і поважних причин, що пов`язані безпосередньо із розглядом справи (складність справи, поведінка сторін антимонопольної справи, дії або бездіяльність відповідних державних органів), бездіяльність органу АМК не може визнаватися такою, що узгоджується з положеннями статті 59 Закону №2210.
Верховний Суд зауважує, що у вказаних скаржником постановах Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 910/19008/21, від 15.07.2025 у справі №910/2415/24 та від 07.10.2025 у справі № 922/10/25, висновки щодо правозастосування походять від здійснення судами тлумачення статті 42 Закону № 2210 у взаємозв`язку зі статтею 19 Конституції України, та нормами статті 3 Закону № 3659-XII, а також такими основоположними принципами як правова визначеність, законність, розумність строків розгляду справи, неможливість притягнення особи до відповідальності поза межами строків давності.
Водночас у аспекті доводів скаржника та висновків судів першої та апеляційної інстанції колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що позиція Верховного Суду у застосуванні приписів частини другої статті 42 Закону № 2210 також є сталою, зокрема, перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Крім того у вирішенні спірних питань означених скаржником Суд наголошує на тому, що саме на орган АМК покладено обов`язок навести відповідні докази у своєму рішенні, на підставі яких орган дійшов висновку про обставини антимонопольної справи. Водночас з урахуванням приписів 2, 13, 14 ГПК України суд покликаний (в межах предмета та підстав заявлених вимог) дослідити, оцінити, наведені у рішенні органом АМК докази та надати правову оцінку обставинам спору і дослідити докази подані позивачем на спростування висновків Комітету.
Суд також вважає за необхідне звернутися до висновків, які викладені у постанові від 31.03.2026 у справі № 922/3008/24 та від 14.04.2026 у справі №910/2206/24 (ухвалені після подання 17.02.2026 касаційної скарги у справі, що розглядається та підлягає врахуванню в силу положень частини четвертої статті 300 ГПК України) в якій суд касаційної інстанції наголосив, зокрема, на тому, що: "…у кожній конкретній справі тривалість її розгляду підлягає оцінці крізь призму індивідуальних обставин, які об`єктивно впливали на перебіг провадження. Оцінка тривалості розгляду справи має здійснюватися не формально, а з урахуванням конкретних обставин. Водночас, судами попередніх інстанцій залишено поза увагою вимоги частини другої статті 42 Закону № 2210, які мають важливе значення для правильного вирішення питання щодо перебігу та дотримання відповідних строків".
Верховний Суд у справі № 910/2415/24 (на неврахування якої посилається скаржник) зазначив, що Суд не надавав універсального для всіх справ, за участю органів АМК, правового висновку про те, що сама по собі гостра респіраторна хвороба COVID-19, спричинена коронавірусом SARS-CoV-2, реорганізація органів АМК та саме по собі повномасштабне вторгнення є апріорі об`єктивною обставиною тривалого розгляду органами АМК антимонопольних справ. Зазначені обставини підлягають оцінці у контексті тривалості розгляду антимонопольної справи, крізь призму їх реального впливу на можливість розгляду справи у розумний строк у кожному конкретному випадку. Такий підхід узгоджується із принципом правової визначеності, який вимагає забезпечення балансу між передбачуваністю правозастосування та врахуванням обставин, що впливають на діяльність органів АМК. Ігнорування таких обставин та оцінці їх фактичного впливу призвело б до надмірно формального підходу, що суперечить суті правової визначеності (пункт 8.29 постанови Верховного Суду від 31.03.2026 у справі №922/3008/24).
Застосування частини першої статті 42 Закону № 2210 має бути логічно сумісним із позицією позивача. Виходячи із характеру спірних правовідносин / юридичної природи заявлених позивачем вимог та кореспондуючих їм підстав (зміст заявлених позовних вимог в аспекті порушення відповідачем принципів належного врядування), у спірних правовідносинах межі фактичної та правової оцінки судом ролі, поведінки та компетенції АМК відносно порушених у позові питань, в силу положень статті 2 ГПК України має відповідати меті господарського судочинства та узгоджуватись з положеннями частин другої, третьої цієї статті.
Іншими словами, у всіх означених постановах Верховний Суд викладав свої висновки ґрунтуючись на тому, що оцінка судом доводів позивача має відбуватися, в контексті обраної позивачем стратегією захисту (заперечення наявності / доведеності факту порушення, як такого та/або доводів про надмірний тягар щодо тривалості розслідування в антимонопольній справі, внаслідок порушення відповідачем принципів належного врядування). 
Суд враховує наведену вище позицію та наголошує на тому, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, право суб`єкта господарювання на оскарження рішення органів АМК до суду має бути логічно сумісним із обраною ним стратегією (його позицією стосовно незаконності дій Комітету в частині дотримання процесуальних норм / порушення принципу належного урядування при розгляді справи та/або позицією щодо неповноти проведеного АМК дослідження / невідповідності висновків АМК відносно фактичних встановлених ним обставин, тощо). 
Наведене дає підстави для висновків, що у вирішенні спірного питання судами (наявності / відсутності впливу тривалості розгляду антимонопольної справи на права позивача, у тому числі, майнові, як суб`єкта господарювання) також істотне значення має позиція та поведінка позивача під час розгляду антимонопольної справи, у контексті його заперечень на попередні висновки АМК. Зокрема, чи порушував позивач перед органом АМК питання негативного впливу на його права тривалістю розгляду антимонопольної справи. 
Суд наголошує та підкреслює, що у вирішенні питання прийнятності / неприйнятності тривалості розгляду антимонопольної справи підлягають з`ясуванню всі істотні обставини спору, зокрема, питання чи вплинув строк від початку розслідування справи та до прийняття рішення АМК на права позивача, у тому числі, майнові, а також інші об`єктивні підстави та чинники, які могли мати вплив на тривалість розслідування (постанова Верховного Суду від 15.07.2025 у справі № 910/2415/24).
Втім, зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що суди першої та апеляційної інстанції надали поверхневу оцінку наявності / відсутності об`єктивних та поважних причин розгляду справи органами АМК (понад 4 роки) та без урахування змісту статті 42 Закону № 2210.
Суд у вирішенні спірного питання наголошує на тому, що особа, яку притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції в силу закріпленого у статті 14 ГПК України принципу диспозитивності господарського судочинства, оскаржуючи таке рішення самостійно визначає предмет позову (певну матеріально-правову вимогу до відповідача) і підстави позову (факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу), зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права та надає докази на обґрунтування своїх вимог.
У свою чергу, суд має перевірити доводи і докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги та за результатами оцінки наявних у матеріалах справи доказів зробити висновки щодо обґрунтованості заявлених вимог.
З огляду на викладене, висновок судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог є формальним та передчасним, оскільки суди не дослідили всіх обставин справи з наданням оцінки наявним у ній доказам, з якими пов`язане законне вирішення спору по суті, порушили принцип змагальності та стандарти доказування, тому ухвалені у справі судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.
Водночас Суд звертає увагу, що скасування рішення Комітету, у зв`язку з недотриманням ним строків (у редакції законодавства яке діяло на момент ухвалення Рішення АМК у цій справі), може мати місце після встановлення судом порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес порушені за результатами прийнятого Комітетом рішення, суд задовольняє позов з підстав його обґрунтованості та неправомірності прийнятого Комітетом рішення. І лише якщо судами буде встановлено, що Рішенням АМК підтверджено узгоджені дії учасників під час проведення процедури торгів, але спливли строки давності притягнення до відповідальності чи недотримано строків розгляду справи в т.ч. і розумність строку розгляду справ АМК, суд може скасувати прийняте Комітетом рішення у зв`язку зі спливом/порушенням таких строків - за відсутності наведених АМК поважних причин їх пропущення.
Відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 5 частини четвертої статті 238 ГПК України).
Суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права (зокрема, статей 86, 236, 237 та 269 ГПК України), що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин цієї справи, ураховуючи предмет і підстави позову та доводи відповідача.
Отже, доводи касаційної скарги з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України в цій частині, ураховуючи обставини цієї справи, знайшли своє часткове підтвердження, з міркувань викладених вище у цій постанові. Оскільки доводи касаційної скарги, наведені на підтвердження підстави касаційного оскарження, яка передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України частково підтвердились, внаслідок чого справа підлягає направленню на новий розгляд.
Не встановлення судом обставин справи, що мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, унеможливлюють перевірку Верховним Судом здійсненого судом правозастосування (Верховний Суд в силу положень статті 300 ГПК України позбавлений можливості самостійно виправити вказані недоліки). 
Звідси, а також ураховуючи викладене, Суд наразі не надає оцінку та не аналізує інші доводи сторін по суті спору.
З огляду на викладене доводи касаційної скарги в частині оскарження рішення від 12.06.2025 та постанови від 14.01.2026 частково знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Верховний Суд вважає неприйнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.
З приводу доводів касаційної скарги, які стосуються додаткового рішення суду першої інстанції від 26.06.20206, яке залишене без змін апеляційним господарським судом 14.01.2026, яким вирішувалося питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то Суд зазначає, що за змістом статті 244 ГПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (такий висновок викладений, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21).
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у цій справі, які ухвалені по суті спору, то додаткове рішення суду першої інстанцій, яке є похідним від первісного судового рішення (рішення суду першої інстанції від 12.06.2025), також слід скасувати, незалежно від вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження з перегляду цього додаткового рішення.
Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають і впливають на кваліфікацію спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Ураховуючи, що спочатку суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу АМК задовольнити частково, оскаржувані судові рішення скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду судам слід звернути увагу на викладене у цій постанові, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.
Судові витрати
Розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.06.2025, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 у справі № 914/2959/24 скасувати.
Справу передати на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова