Суддя ОСОБА_1 
Справа № 644/7156/26
Провадження № 1-кп/644/949/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 р. м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши матеріали справи за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025226210000382 від 26.07.2025 щодо:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, з середньою освітою, неодруженого, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , раніше судимого:
-06.11.2020 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, 06.11.2020 на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
-07.06.2022 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;
-28.03.2024 Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, 30.12.2024 звільнений умовно - достроково з метою проходження подальшої військової служби в лавах Збройних сил України в/ч НОМЕР_1 ;
-12.05.2026 Холодногірським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.03.2024 та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі;
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України, 
ВСТАНОВИВ:

20.07.2025 приблизно о 18 год 00 хв, точного часу в ході судового розгляду встановити не вдалося, ОСОБА_4 , будучи особою раніше судимою за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, знаходячись неподалік від торгівельного магазину «Клас», що розташований за адресою: м. Харків, просп. Архітектора Альошина, буд. 8, побачив незнайому йому раніше жінку - потерпілу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цей момент у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з метою протиправного збагачення за рахунок інших осіб. 
Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з метою протиправного збагачення за рахунок інших осіб, заздалегідь маючи на меті заволодіти грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 , підійшов до останньої, та, вводячи її в оману, повідомив останню про необхідність зняття грошових коштів з банківської картки для його власних потреб, оскільки у нього на той момент була відсутня при собі фізична банківська картка, зазначаючи про те, що його мобільний телефон не функціонує. З метою отримання довіри потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_4 запропонував останній винагороду в розмірі 700 гривень, якщо вона надасть йому свій мобільний телефон для листування з його сестрою в соціальній мережі «Телеграм» під вигаданим приводом перерахунку грошових коштів на банківську картку потерпілої АТ КБ «Приват Банк» від вигаданої ним сестри, які у подальшому необхідно зняти через банківській термінал АТ КБ «Приват Банк», на що потерпіла ОСОБА_5 погодилась та, довірившись ОСОБА_4 , передала йому свій мобільний телефон. 
У цей час, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з метою протиправного збагачення за рахунок інших осіб, заздалегідь маючий на меті заволодіти грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 , передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись довірою потерпілої ОСОБА_5 , без її відома побачив у браузері «Google Chrome» збережений пароль від мобільного додатку ОСОБА_5 «Приват 24», зайшов в нього та збільшив кредитний ліміт на банківській картці потерпілої № НОМЕР_2 з 1000 гривень до 14000 гривень, після чого, бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, здійснив переказ грошових коштів потерпілої ОСОБА_5 з кредитної банківської картки останньої на власну банківську картку АТ «Таскомбанк» № НОМЕР_3 в розмірі 5168 гривень. 
Таким чином ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.
Надалі, ОСОБА_4 , довівши свій злочинний умисел до кінця, заволодівши грошовим коштами потерпілої шляхом зловживання довірою, повернув останній її мобільний телефон та повідомив неправдиві відомості про те, що на її банківську картку надійшли грошові кошти від його сестри в сумі 7800 гривень. У цей час, потерпіла ОСОБА_5 знаходячись в емоційно-забарвленому стані, довірившись ОСОБА_4 , без перевірки вказаного факту, добровільно зняла грошові кошті в розмірі 7800 гривень, зі своєї вищевказаної банківської картки через банкомат АТ КБ «Приват Банк», що розташований в торгівельному магазині «Клас» за адресою: м. Харків, проспект Архітектора Альошина, буд. 8, та у подальшому віддала вказані грошові кошти готівкою ОСОБА_4 . Так з отриманої суми від ОСОБА_5 у розмірі 7800 грн., ОСОБА_4 віддав їй обіцяні 700 грн. 
Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись грошовими коштами потерпілої ОСОБА_5 на власний розсуд, чим спричинив останній матеріальні збитки на суму 11568 грн. 00 коп.
Таким чином ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 190 КК України - тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Крім того 20.07.2025 приблизно о 18 год 00 хв, ОСОБА_4 , знаходячись неподалік торгівельного магазину «Клас», що розташований за адресою: м. Харків, просп. Архітектора Альошина, буд. 8, побачив незнайому йому раніше жінку потерпілу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цей момент у нього виник раптовий умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 за допомогою несанкціонованого втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, призначеної для дистанційного керування банківськими рахунками у режимі реального часу «Internet Banking Приват24». 
Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою протиправного збагачення, реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, переслідуючи корисливу мету, за допомогою мобільного телефону марки РОСO M4 Pro, Imeil: НОМЕР_4 , Imei2: НОМЕР_5 , із встановленою сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» - НОМЕР_6 , який належить потерпілій ОСОБА_5 , порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, будучи обізнаним з користуванням послугами автоматизованих банківських систем, маючи злочинний намір, спрямований на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем віддаленого доступу WEB-банкінгу АТ "ПриваБанк", з подальшою метою незаконного заволодіння грошовими коштами, використовуючи відомості, що були ним отримані раніше, здійснив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи "Internet Banking Приват24", який згідно із Законом України "Про платіжні послуги" є електронним платіжним засобом та системою призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ "ПриватБанк" та відповідно до Закону України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах" є автоматизованою системою, тобто усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, самочинно, без дозволу власника, потерпілої ОСОБА_5 , в порушення вимог ч. 2 ст. 11, ч.1 ст. 21 Закону України "Про інформацію", ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України "Про захист персональних даних", здійснив вхід до особистого кабінету останньої, в автоматизовану систему "Internet Banking Приват24", в результаті чого отримав повний доступ та інформацію про поточний стан рахунків потерпілої ОСОБА_5 , що відкриті у АТ "ПриватБанк", та відповідно до ст. 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є банківською таємницею. 
У вказаний спосіб, ОСОБА_4 отримав безпосередній доступ до банківських рахунків потерпілої ОСОБА_5 та можливість здійснювати банківські операції за ними, а також можливість подальшого отримання адміністративних (державних), фінансових, комерційних та інших послуг у мережі Інтернет від її імені. 
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України - несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України, визнав повністю, визнавши обставини, викладені в обвинувальному акті. Додатково вказав, що він розкаюється у вчиненому та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, співпрацював з органами досудового розслідування надавав показання.
Потерпіла ОСОБА_5 надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Учасники справи, які були присутні в судовому засіданні, не заперечували проти розгляду справи без участі потерпілої.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорювали фактичні обставини провадження, в той час як судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним продовження дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд, врахувавши визнання обвинуваченим всіх обставин, які викладені у обвинувальному акті, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 361КК України, а саме:
- за ч. 4 ст. 185 України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану;
- за ч. 2 ст. 190 України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно;
- за ч. 1 ст. 361 КК України як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться за ч. 4 ст. 185 КК України до тяжкого злочину, за ч. 2 ст. 190 КК України до нетяжкого злочину, а за ч. 1 ст. 361 КК України до кримінального проступку. Також суд враховує особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , негативно характеризується за місцем проходження військової служби, неодружений, раніше неодноразово судимий та звільнений умовно-достроково з метою проходження військової служби, не перебуває на обліку у лікарів нарколога чи психіатра, вину визнав.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. В судовому засіданні прокурор визнав, що обвинувачений активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. 
Обставин, що обтяжують покарання згідно зі ст. 67 КК України, суд не вбачає.
На підставі викладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідки, особу обвинуваченого, який офіційного доходу немає та не працює, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, що пом`якшує покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 наступні покарання:
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 361 КК України у виді обмеження волі.
Остаточне покарання обвинуваченому за вищевказаними правопорушеннями має бути визначено за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки має місце сукупність кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим із остаточним призначенням покарання у виді позбавлення волі.
Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та буде достатнім для досягнення відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.
Крім того, суд враховує, що вироком Новобаварського районного суду м. Харкова від 18.06.2026 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України та призначено йому на підставі ч. 1 ст. 70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворим покаранням призначеним вироком Холодногірського районного суду м. Харкова від 12 травня 2026 року менш суворого, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1. Вказаний вирок не набрав законної сили станом на час розгляду цієї справи в Індустріальному районному суді м. Харкова.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч. 1 ст. 70 КК України).
Оскільки в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України до постановлення вироку Новобаварського районного суду м. Харкова від 18.06.2026, то суд, враховуючи кількість епізодів кримінальних правопорушень, вважає за необхідне остаточне покарання обвинуваченому призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком і попереднім вироком.
При цьому суд враховує, що законодавець чітко визначив момент у часі щодо необхідності застосування правил, передбачених приписами ч. 4 ст. 70 КК - постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 759/22685/23.
Початок строку відбуття покарання обвинуваченим слід обчислювати з дня набуття вироком законної сили, оскільки згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили. 
Судові витрати у справі відсутні, речові докази відсутні, цивільний позов у справі не заявлено.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 368-370, ст. 373, ст. 374КПК України, суд, -
УХВАЛИВ: 

ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 361 КК України, і призначити йому наступні покарання:
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
- за ч. 1 ст. 361 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Новобаварського районного суду м. Харкова від 18.06.2026, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.
Не обирати запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.
На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_7