Справа № 638/14226/25
Провадження № 2/638/2291/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова в складі: 
головуючого Невеніцина Є.В.,
за участю секретаря Лєбєдєвої А.О., 
представника позивача     ОСОБА_1 ,
представник відповідача     Гаращака В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» про виплату орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача та з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з ТОВ «СД-АГРО» на користь ОСОБА_2 орендну плату за 2024 рік в розмірі 22653 грн 62 коп., пеню в розмірі 4597 грн 95 коп., інфляційні втрати в розмірі 1472 грн.49 коп., три відсотки річних в розмірі 1472 грн 49 коп., всього 29102 грн 03 коп.; розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6322882200:04:000:0154 площею 8,1337 га, укладений 08 вересня 2014 року між ОСОБА_2 , та орендарем, Товариством з обмеженою відповідальністю «СД- АГРО», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право 9669623 від 10 вересня 2014 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий № 6322882200:04:000:0154 площею 8,1337 гектарів в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вірнопільської сільської ради Ізюмського району Харківської області. Між позивачем та відповідачем 08.09.2014 укладений договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, та додаткова угода від 14.07.2020. Для виконання умов договору орендодавцем були надані банківські реквізити для перерахування орендної плати. Зобов`язання з виплати орендної плати, сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету за 2021 рік орендодавцем виконані в повному обсязі. Орендна плата за 2022, 2023, 2024 роки за договором оренди відповідачем не виплачена. Перерахування податкових зобов`язань за договором оренди до бюджету за 2022, 2023 та 2024 роки не здійснювалися. Враховуючи, що ТОВ ,, СД-АГРО,, належним чином не виконує своїх зобов`язань за договором оренди від 08 вересня 2014 року, не здійснило виплату орендної плати за 2022-2023 роки у визначені договорами терміни з урахуванням її індексації, та перерахування податкових зобов`язань за договором оренди до бюджету, допускає систематичне порушення умов договору, позивач зверталася до суду за захистом порушених прав шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення нездійснених виплат за договором оренди, індексів інфляції, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за 2022-2023 роки. Рішенням Дзержинського районного суду Харківської області від 05 листопада 2024 року та постановою Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року по справі № 638/4324/24, встановлено факт невиконання відповідачем по справі зобов`язань за спірним договором оренди за 2023 рік. 
Ухвалою суду від 28 липня 2025 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
26.08.2025 надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимоги, оскільки починаючи з дати укладення договору та до лютого 2022 року договір виконувався належним чином. Починаючи з 24.02.2022 року у ТОВ «СД-АГРО» виникли об`єктивні та непередбачувані обставини, які унеможливили виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за вказаним договором. Унаслідок збройної агресії РФ проти України на всій території держави були розпочаті широкомасштабні бойові дії. Зазначені обставини безпосередньо охопили й територію Харківської області, де відповідач здійснює свою господарську діяльність. Частина території області перебувала під тимчасовою окупацією збройних формувань РФ, а на інших територіях протягом тривалого часу велися активні бойові дії, що істотно унеможливлювало нормальне ведення господарської діяльності та створювало об`єктивні перешкоди для її здійснення. Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”, с. Вірнопілля Оскільської сільської територіальної громади віднесено до територій, на яких велися активні бойові дії з 24.02.2022 року по 24.09.2022. З огляду на неможливість здійснення господарської діяльності в умовах активних бойових дій, 28.02.2022 року керівництвом Підприємства було прийнято офіційний Наказ № 1 про припинення діяльності. Крім того, ТОВ “СД-АГРО” до Державної податкової служби України було подано заяву про неможливість виконання податкових обов`язків, зокрема неможливість подавати податкову звітність та сплачувати податки та збори за всі звітні періоди, гранична дата виконання яких припадає на період дії воєнного стану та тимчасової окупації території, на якій знаходиться ТОВ “СД - АГРО”. Наймач був позбавлений можливості фактично користуватися орендованим майном не зі своєї вини, а з причин, що об`єктивно не залежать від його волі. У зв`язку з проведенням активних бойових дій на території села Вірнопілля, а також на прилеглих до нього земельних ділянках, починаючи з 24.02.2022 року зазначені території зазнали забруднення вибухонебезпечними предметами (боєприпасами, мінами, нерозірваними снарядами тощо). Наявність таких предметів створює безпосередню та реальну загрозу життю і здоров`ю людей, що унеможливлює безпечне використання орендованої земельної ділянки за її цільовим призначенням. Дана обставина істотно впливає на можливість належного виконання зобов`язань за договором оренди, оскільки орендар позбавлений фактичної можливості обробляти землю або здійснювати іншу господарську діяльність на ній. Вказані обставини мають надзвичайний та непередбачуваний характер, не залежать від волі ТОВ “СД-АГРО” не є наслідком його дій чи бездіяльності. Здійснювати розмінування та інші види діяльності у сфері протимінної діяльності мають право виключно оператори протимінної діяльності, які внесені до відповідного обліку та отримали сертифікат відповідності у встановленому законодавством порядку. До моменту проведення розмінування територій (земельних ділянок) вони залишаються небезпечними для використання. Наявність вибухонебезпечних предметів створює реальну загрозу життю та здоров`ю людей, а також ризик завдання шкоди майну підприємства. Забруднення земельної ділянки фактично позбавляє власника чи користувача можливості реалізовувати своє право на користування майном, оскільки: перебування на замінованій території' створює пряму загрозу життю та здоров`ю у зв`язку з чим, здійснення господарської діяльності, сільськогосподарських робіт стає неможливим; зникає можливість безпечного доступу до об`єкта нерухомості. Факт забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами є саме тією незалежною від орендаря обставиною, яка унеможливлює використання об`єкта оренди та прямо узгоджується з правовими висновками Верховного Суду щодо застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України. Відповідач вчиняв активні дії, спрямовані на ініціювання розмінування орендованих земельних ділянок, що підтверджує добросовісність орендаря та його зацікавленість у належному використанні майна за цільовим призначенням. Разом з тим, завершення процедури розмінування є об`єктивно залежним виключно від уповноважених операторів протимінної діяльності. Наявність чинного договору оренди без фактичного користування земельною ділянкою не є безумовною підставою для стягнення орендної плати, а орендар у такому випадку відповідно до вимог чинного законодавства звільняється від виконання орендних зобов`язань на період існування обставин, які об`єктивно унеможливлюють використання об`єкта оренди. Обставини, що створювали небезпеку для життя та здоров`я людей під час користування земельною ділянкою, існували безперервно з 2022 року і тривають станом на 2025 рік, виникнення зазначених обставин, а також можливість їх усунення, не залежать від волі орендаря та перебувають поза межами його впливу. 
29.08.2025 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що відповідачем не долучені до відзиву сертифікат про настання форс-мажорних обставин за договором оренди землі від 08.09.2014. Відповідачем не долучено до відзиву на позовну заяву належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у 2024 році відповідач дійсно не мав об`єктивної можливості виконання договору оренди, не користувався та не обробляв належну позивачу земельну ділянку саме з причин - форс-мажору (обставин непереборної сили) військової агресії РФ проти України, через що не сплачував у 2024 році оренду плату позивачу. Лише самі посилання відповідача на оголошення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану та на п.40 договору, згідно якого сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини, є безпідставними.
У запереченнях від 04.09.2025 представник відповідача зазначив, що ТОВ "СД-АГРО" станом на 2025 рік не перебуває в процесі припинення, не перебуває у процедурі банкрутства або санації та продовжує існувати як юридична особа. Однак існування юридичної особи не тотожне можливості здійснення повноцінної господарської діяльності в умовах надзвичайних обставин, що склалися внаслідок воєнного стану. Відсутність у матеріалах справи сертифіката ТПП сама по собі не може свідчити про відсутність форс-мажорних обставин, оскільки їх наявність має підтверджуватись і оцінюватись у комплексі з іншими доказами, поданими стороною, серед яких: відповідь Оскільської сільської військової адміністрації №02-01-22/629 від 13.08.2025 року; адвокатський запит до Харківської обласної військової адміністрації; копія відповіді Харківської обласної військової адміністрації №03-01-02/2024 від 08.08.2025 року; акт обстеження земельної ділянки № б/н від 27.03.2023 року; акт про пожежу від 24 березня 2023 року; фото наслідків пожежі; витяг з ЄРДР. Забруднення земельної ділянки фактично позбавляє власника чи користувача можливості реалізовувати своє право на користування майном, оскільки: перебування на замінованій території створює пряму загрозу життю та здоров`ю у зв`язку з чим здійснення господарської діяльності, сільськогосподарських робіт стає неможливим; зникає можливість безпечного доступу до об`єкта нерухомості. Посилання позивача на рішення Дзержинського районного суду Харківської області від 05.11.2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05.06.2025 року у справі № 638/4324/24 не може вважатися належним та достатнім доказом для підтвердження заявлених вимог у цій справі. Кожна судова справа розглядається судом виключно на підставі доказів, поданих саме у межах відповідного провадження. Рішення, ухвалені у інших справах, не можуть автоматично поширюватися на даний спір навіть між тими самими сторонами, якщо вони ґрунтуються на інших фактичних обставинах та доказах. Така позиція узгоджується з принципом змагальності та обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається. Окрім того, преюдиціальне значення у судовому процесі мають саме обставини, встановлені судовим рішенням, а не правова оцінка таких обставин іншим судом, преюдиціальними можуть бути лише ті факти, які були предметом безпосереднього дослідження суду та відображені у мотивувальній частині рішення.
У додаткових поясненнях від 25.02.2026 представник відповідача зазначив, що ТОВ “СД-АГРО” звільняється від сплати орендної плати, оскільки підприємство об`єктивно було позбавлені можливості використовувати земельні ділянки, з причин, які не залежали від його волі, що викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях проти позову, серед яких: - розгортання активних бойових дій на території села Вірнопілля, де товариство здійснювало свою сільськогосподарську діяльність; - настання для ТОВ “СД-АГРО” форс-мажорних обставин (у червні 2022 року внаслідок пожежі підприємству було завдано значних матеріальних збитків: знищено сільськогосподарську техніку, виробничі приміщення, документацію, інше майно, необхідне для ведення виробничого процесу, зокрема і обробітку земельних ділянок, що підтверджується актом про пожежу); - внаслідок бойових дій та вибухів територія села Вірнопілля, а також навколишніх населених пунктів і сільськогосподарських угідь, була забруднена вибухонебезпечними предметами. Це створило реальну та постійну загрозу життю і здоров`ю людей та унеможливило обробку орендованих земельних ділянок протягом 2022-2025 років. Протягом 2024 року орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати. Більш того, сільськогосподарське виробництво є сезонним видом господарства. Так, не провівши посівну компанію в 2022 році, орендар фактично залишився без доходу на весь період до збору врожаю після наступної посівної компанії. У даній справі юридично значимим фактом, є саме факт проведення уповноваженими операторами з розмінування обстеження земельної ділянки та отримання позитивного висновку (сертифіката) про можливість її безпечного використання. Саме наявність такого висновку є вирішальною юридичною умовою для законного та безпечного відновлення діяльності на земельній ділянці. Саме тому факт відсутності заходів з обстеження/розмінування спірної земельної ділянки у 2024 році, що підтверджується доказами, долученими до відзиву, і є тією обставиною, яка унеможливлювала будь-яке використання спірних земельних ділянок.
Ухвалою суду від 30 січня 2026 року по справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та додатково пояснила, що у них відсутні докази обробки землі в 2024 році, при цьому позивач проживає у с. Вірнопілля, могла перевірити такий факт, проте доведення цих обставин не є їх обов*язком. 
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, додатково зазначивши, що земля у 2024 році не оброблялася.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.
Згідно державного акту, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №222, ОСОБА_2 , на підставі рішення виконавчого комітету Вірнопільської сільської ради народних депутатів №39 від 21.08.2001, передано у приватну власність земельна ділянка площею 8,1337 гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 6322882200:04:000:0154.
08 вересня 20214 року між ОСОБА_2 та ТОВ «СД-АГРО» укладено договір оренди землі за умовами якого надано в строкове платне користування земельну ділянку № НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6322882200:04:000:0154. Договір укладено на десять років, орендна платна вноситься у формі видачі грошових коштів у гривні у розмірі 4.0% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки на рік. Обчислення розміру орендної плати за використання земельної ділянки здійснюється з урахуванням індексів інфляції за кожний рік використання. Орендна плата вноситься один раз на рік, не пізніше першого грудня поточного року, починаючи з 2014 року. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 відсотків річних несплаченої суми за кожний день прострочення. Орендар зобов`язаний, зокрема, своєчасно вносити орендну плату.
14 липня 2020 року між сторонами укладено додаткову угоду, якою встановлено орендну плату у розмірі 7% від грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель. Орендна плата вноситься до 31 грудня року за який сплачується орендна плата. Продовжено дію договору на 8 років.
За повідомленням Головного управління ДПС у Харківській області по ТОВ «СД-АГРО» відсутня інформація у додатку 4ДФ «Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору» за період за 2022-2025 рік, щодо виплати податковим агентом сум доходу, нарахованого на користь ОСОБА_2 за ознакою 106 «Дохід від надання земельної частки (паю) в лізінг, оренду або суборенду» дохід не нараховувався, ПДФО та військовий збір не сплачувався.
Факт несплати орендної плати відповідачем не оспорюється.
Наказом №1 від 28.02.2022 ТОВ «СД-АГРО» припинено господарську діяльність до закінчення бойових дій в Україні.
20 вересня 2022 року ТОВ «СД-АГРО» повідомило Державну податкову службу України про неможливість виконання податкових обов`язків, а саме подавати податкову звітність та сплачувати податки та збори за всі звітні періоди, гранична дата виконання яких припадає на період дії воєнного стану та тимчасової окупації території, на якій знаходиться ТОВ «СД-АГРО» у зв`язку із бойовими діями.
За повідомленням Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації від 08.08.2025 за вих.№03-01-02/2024 в 2024 році земельні ділянки, в тому числі кадастровий номер 6322882200:04:000:0154, надані Ізюмською військовою адміністрацією до Харківської обласної військової адміністрації ввійшли до переліку пропозицій, наданих Національному органу з питань протимінної діяльності, для очищення території Харківської області від вибухонебезпечних предметів на 2025 рік. Згідно з Планом виконання заходів з обстеження та очищення від вибухонебезпечних предметів земель сільськогосподарського призначення на 2025 рік, схваленого на засіданні Національного органу з питань протимінної діяльності 19 грудня 2024 року, земельні ділянки із зазначеними у листі кадастровими номерами ввійшли до переліку територій (об`єктів), які потребують обстеження на наявність ділянок, забруднених мінами та вибухонебезпечними залишками війни та подальшого очищення.
За інформацією, отриманою від підрозділів Державної спеціальної служби транспорту, на зазначених земельних ділянках заплановано або вже проводяться роботи з обстеження та очищення від вибухонебезпечних предметів.
Території вважаються очищеними від вибухонебезпечних предметів тільки після перевірки їх піротехнічними підрозділами та отримання акту (сертифікату) про проведення перевірки та розмінування.
Оскільська сільська військова адміністрація 13.08.2025 повідомила, що на виконання вимог Тимчасового порядку залучення підрозділів з розмінування та операторів протимінної діяльності до виконання робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів», затвердженого 30.12.2022 року, начальником Харківської обласної військової адміністрації Олегом Синєгубовим, Оскільською сільською військовою адміністрацією було надіслано відповідні повідомлення до Департаменту цивільного захисту Харківської обласної військової адміністрації: від 27.11.2023 року №02-01-22/909 та від 07.01.2025 року №02-01-22/13 про необхідність проведення обстеження та розмінування земель сільськогосподарського призначення зазначених вище земельних ділянок; станом на день формування листа, офіційної інформації щодо проведення робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів (нетехнічного обстеження/очищення), від підрозділів з розмінування та операторів протимінної діяльності, які проводять свою діяльність на території Оскільської ТГ, щодо зазначених вище земельних ділянок, до Оскільської сільської військової адміністрації не надходило; згідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, територія населеного пункту с. Вірнопілля Оскільської сільської територіальної громади була в зоні ведення активних бойових дій/окупації по 12.09.2022 року, з 25.09.2022 року Оскільська сільська територіальна громада є 1) територією, на яких ведуться (велися) бойові дії; 2) територією можливих бойових дій, враховуючи вищевикладене на цих територіях (земельних ділянках) можуть міститися міни, установлені вручну або із застосуванням засобів дистанційного мінування, а також саморобні вибухові пристрої та боєприпаси.
Згідно акту обстеження земельної ділянки, складеного 27.03.2023 начальником відділу земельних відносин та комунальної власності Оскільської сільської ради, за участю старости Вірнопільського старостинського округу, у присутності директора ТОВ «СД-АГРО», земельна ділянка кадастровий номер 6322882200:04:000:0154 була засіяна озимою пшеницею під урожай 2022 року, але не були оброблені та не скошені, на полях суцільні бур`яни до 1,5 метрів.
Згідно акту про пожежу, складеного 24.03.2023 головним інспектором відділу цивільного захисту та організації наглядово-профілактичної роботи Ізюмського РУ ГУ ДСНС України у Харківській області Харіним О.В., головного інспектора відділу цивільного захисту та організації наглядово-профілактичної роботи Ізюмського РУ ГУ ДСНС України у Харківській області Ляховим Р.В., директором ТОВ «СД-АГРО», на об`єкті СГП за адрсеою: Харківська обл., Ізюмський район, с.Вірнопілля внаслідок пожежі знищено : автомобіль ГАЗ-53 держ. №6991 XT; напівпричеп держ.№ НОМЕР_2 ; автомобіль IVECO держ.№ НОМЕР_3 ; комбайн зернозбиральний JOHN DEERE 9600 держ. № НОМЕР_4 ; напівпричеп KAISER R2603CIC держ.№ НОМЕР_5 ; автомобіль DAF держ.№ НОМЕР_6 ; автомобіль ЗІЛ держ.№ НОМЕР_7 ; автомобіль КАМАЗ держ.№ НОМЕР_8 ; комплекс механічного току №2; сівалка зернова Грентлей-2000; підкормщик ін`єкційний; бочка протруювач зерна; загрузчик зерна; дизельне паливо 25т; гербіциди; посадковий матеріал (насіння); готова продукція (соняшник); нежитлова будівля (кабінет директора): меблі; оргтехніка; архів документів господарства за 2013 - 2022 роки включно. Ймовірна причини пов`язана з проведенням бойових дій. За даним фактом внесено відомості до ЄРДР згідно наданого витягу.
Рішенням Харківської обласної ради № 502-VIII від 14.02.2023 визнано обставини, що склалися на території Харківської області у зв`язку з російською військовою агресією проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до дня припинення чи скасування воєнного стану. Затверджено перелік суб`єктів господарювання - юридичних осіб сільськогосподарських товаровиробників, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, зокрема ТОВ «СД-АГРО».
Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
За ч. 4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Згідно з ч. 1 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Вказане кореспондується з ч. 1 ст. 93 ЗК України, де право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Приписами ст.6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
У положеннях ст.13 Закону України «Про оренду землі» прописано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Правилами ч. 2 ст.124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Отже, законодавством унормовано, що користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
За положенням статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1,2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або.
За положенням ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Статтею 25 Закону України «Про оренду землі» визначено, зокрема, обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.
У положеннях ст.13 Закону України «Про оренду землі» прописано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Правилами ч. 2 ст.124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Отже, законодавством унормовано, що користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено та даний факт не оспорюється відповідачем, що всупереч умовам договору оренди та додаткової угоди до нього, ТОВ «СД-АГРО» не сплатив орендну плату за користування вищевказаною земельною ділянкою в передбачений термін з 2022 по 2024 роки.
Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
За ч. 2 ст.409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.
Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати (п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного Кодексу України).
Тобто, підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).
Велика Палата Верховного Суду у справі №918/391/23 щодо можливості розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 ЦК України, зазначила, що порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.
Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.
Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.
Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).
Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (частина перша статті 617 ЦК, частина друга статті 218 Господарського кодексу України та стаття 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні»).
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.
ТПП України листом від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія РФ проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).
Вказаний лист ТПП України адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.
У постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22 зазначено, що лист ТПП від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.
У постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.
Отже, лист ТПП від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (абзац 3 частини третьої статті 14 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні»).
Згідно з частиною першою статті 14-1 Закону «Про ТПП в Україні» ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Водночас сертифікат ТПП не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом або договором.
Тобто, лист ТПП від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. 
Разом з тим, навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливості доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором.
Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22 роз`яснив, що посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази у разі виникнення спору.
Відповідно до пункту 21 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради проводиться вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації. Військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом.
Згідно з пунктом 27 статті 4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» військово-цивільні адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (крім вирішення питань відчуження з комунальної власності земельних ділянок та надання таких земельних ділянок в оренду на строк понад п`ять років). Обмеження щодо відчуження земельних ділянок комунальної власності, встановлені цим пунктом, не поширюються на випадки надання земельної ділянки комунальної власності у приватну власність замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала.
Обов`язок відповідача з виконання умов договору оренди земельних ділянок лежить в площині земельних правовідносин. Земельні ділянки згідно зі спірним договором оренди знаходяться в межах юрисдикції Оскільської сільської військової адміністрації.
Згідно зі статтею 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Статтею 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських рад та їх виконавчих комітетів належить, зокрема, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом.
Статтею 8 ЗК України визначено одним з повноважень обласних рад забезпечення реалізації державної політики в галузі використання та охорони земель.
Отже вирішення питання щодо посвідчення факту неможливості використання земельних ділянок з причин непридатності внаслідок потенційної загрози їх забруднення вибухонебезпечними предметами належить до компетенції сільських рад та їх виконавчих комітетів.
Відповідач звертався з відповідним запитом до Оскільської сільської військової адміністрації з проханням щодо проведення розмінування або виявлення вибухонебезпечних предметів на земельній ділянці, проте останні повідомили, що офіційної інформації щодо проведення відповідних робіт від підрозділів розмінування до них не надходило.
Законодавець визначив у статті 617 ЦК України можливість звільнення сторони, яка порушила умови договору, від відповідальності за умови доведення ним, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Виплата орендної плати напряму залежить від можливості здійснення орендарем господарської діяльності на орендованих ділянках. Наявність підтверджених обставин непереборної сили, які унеможливили для відповідача проведення сільськогосподарської діяльності, з урахуванням принципу справедливості цивільного судочинства, закріпленого в статті 2 ЦПК України, дають підстави вважати, що невиплата ТОВ «СД-АГРО» орендної плати на користь позивача за 2024 рік обумовлена настанням обставин непереборної сили, які за приписами статті 617 ЦК України не лише звільняють відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань, а і в порядку частини шостої статті 762 ЦК України звільняють від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане орендарем через обставини, за які він не відповідає.
Такими обставинами в даному випадку є, тимчасова окупація РФ у 2022 році земельної ділянки, що призвело до неможливості її використання, пожежа у березні 2023 року, яка призвела до знищення обладнання відповідача, можливе забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами.
При цьому, суд приймає у якості допустимих доказів акт про пожежу від 24.03.2023 та акт про обстеження земельної ділянки від 27.03.2023 на підтвердження обставин зазначених відповідачем, оскільки вказані акти складені та підписані уповноваженими особами та факт того, що відповідач є постраждалим внаслідок обставин непереборної сили, також підтверджується рішенням Харківської обласної ради №205-VIII від 14.02.2023.
Щодо посилань позивача на рішення Шевченківського районного суду м.Харкова та постанову Харківського апеляційного суду у справі №638/4324/24 суд зазначає наступне.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (див.: постанову Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17).
Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.
Водночас, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Отже, преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (див.: постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/2484/19 (провадження № 61-12022св22)).
Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18), від 20 квітня 2022 року у справі № 910/2615/18 (провадження № 12-75гс21)).
Таким чином, рішення суду у справі №638/4324/24 не має преюдиційного характеру для даної справи, оскільки факт невиконання відповідачем умов договору оренди та додаткової угоди до нього, відповідачем не оспорюється, судом надається лише оцінка причини несплати відповідачем орендної плати за 2024 рік.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.6 ст.81, ч.1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування «вірогідність доказів», на відмінну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тобто, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. У рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом». Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Враховуючи те, що земельна ділянка кадастровий номер 6322882200:04:000:0154 перебувала в окупації РФ, загальновідомим є факт забруднення вибухонебезпечними предметами земель Харківської області після деокупації є загальновідомим, відсутність доказів щодо очищення земельної ділянки від вибухонебезпечних предметів унеможливлює господарську діяльність відповідача на зазначеній земельній ділянці. Факт відсутності отримання прибутку та оброблення земельної ділянки підтверджується актом обстеження земельної ділянки, даними податкової служби.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди землі від 08 вересня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю «СД- АГРО» та покладення на відповідача зобов`язання виплати орендної плати, пені, інфляційних втрат, оскільки за імперативним правило, закріпленим у частині шостій статті 762 ЦК України, згідно зі змістом якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Отже, встановивши дійсність обставин непереборної сили, які не залежали та не могли залежати від волі Товариства, натомість унеможливили користування ним об`єктами оренди, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст. 274-279, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» (Харківська область, Ізюмський район, с. Вірнопілля, вул. Миру, 10-А, код ЄДРПОУ 37714954) про виплату орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки – залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Головуючий         Є.В.Невеніцин