Сквирський районний суд Київської області

Справа № 376/899/25 
Провадження № 2/376/840/2025

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року Сквирський районний суд Київської області в складі:
Головуючого судді: Коваленка О.М.
при секретарі: Таранчук В.О.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

Встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.
В обґрунтування своєї позовної заяви вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданого Рубченківською сільською радою Володарського району Київської області 16.03.2000 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 ., виданого Сквирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 17.05.2024 року.
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 являється позивачка та її брат ОСОБА_2 . Однак ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 .
Нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину , оскільки неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 та в зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що посвідчують право власності на майно.
Після смерті ОСОБА_3 її дочка, ОСОБА_4 була єдиним спадкоємцем за законом, однак не встигла прийняти спадщину після її смерті, оскільки хворіла.
На підставі частини 3 статті 1268 ЦК України, ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері, оскільки постійно проживавала з нею у своєму будинку. За таких обставин, ураховуючи положення ст. 1276 ЦК України, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на:
- 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 225,6 кв.м., житловою площею 121,5 кв.м.
- житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 53,50 кв.м., житловою площею 39,40 кв.м.
- земельної ділянки, площею 2,1752 га, яка розташована на території Рубченківської сільськлої ради Білоцерківського району Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221686800:05:003:0009, що належала ОСОБА_4 .
- земельної ділянки, площею 0,1660 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221686802:02:011:0010, що належала ОСОБА_3 .
- земельної ділянки, площею 0,0950 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221686802:02:011:0011, що належала ОСОБА_3 .
- земельної ділянки, площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221686802:02:011:0012, що належала ОСОБА_3 .
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та повідомив суд, що не претендує на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 .
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з вимогами ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач – визнати позов на будь – якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. ст. 200,206,211,247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданого Рубченківською сільською радою Володарського району Київської області 16.03.2000 року. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно:
- земельна ділянка, площею 0,1660 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221686802:02:011:0010, що належала ОСОБА_3 .
- земельна ділянка, площею 0,0950 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221686802:02:011:0011, що належала ОСОБА_3 .
- земельна ділянка, площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221686802:02:011:0012, що належала ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 ., виданого Сквирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 17.05.2024 року.
Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, що складається з:
- 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 225,6 кв.м., житловою площею 121,5 кв.м.
- житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 53,50 кв.м., житловою площею 39,40 кв.м.
- земельної ділянки, площею 2,1752 га, яка розташована на території Рубченківської сільськлої ради Білоцерківського району Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221686800:05:003:0009, що належала ОСОБА_4 .
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 являється позивачка та її брат ОСОБА_2 . Однак ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 .
Нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину , оскільки неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 та в зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що посвідчують право власності на майно.
Після смерті ОСОБА_3 її дочка, ОСОБА_4 була єдиним спадкоємцем за законом, однак не встигла прийняти спадщину після її смерті, оскільки хворіла.
На підставі частини 3 статті 1268 ЦК України, ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері, оскільки постійно проживала з нею у своєму будинку.
Положеннями ст.ст. 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261, 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Частиною 5 ст. 1268 ЦК України, встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти (трансмітент), право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців-трансміссаров (спадкова трансмісія).
Таким чином, спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті, до його спадкоємців, тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця.
Визначальним для правильного застосування ст. 1276 ЦК України є відповідь на питання: чи повинен трансміссар для прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії після смерті першого спадкодавця в установлений законом строк здійснити своє право на прийняття спадщини шляхом подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії чи достатньо прийняти спадщину шляхом подання заяви про прийняття всієї спадщини лише відносно трансмітента.
Об`єктом спадкової трансмісії є суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини, що не було реалізоване спадкоємцем у зв`язку з його смертю.
До трансміссара переходить лише можливість прийняття спадщини або відмовитися від її прийняття, якою особа може скористатися, а не безпосередньо спадкове майно. Перехід же спадкового майна є наслідком реалізації права на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Не належить до об`єкта спадкової трансмісії право на прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті трансмітента, адже це є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця. У разі застосування механізму спадкової трансмісії мають місце дві спадщини, що відкрилися: 1) після смерті спадкодавця та 2) після смерті трансмітента.
Трансміссар має право на прийняття спадщини в порядку трансмісії та спадщини, що відкрилася після трансмітента. Це два самостійних суб`єктивних цивільних права, які можуть бути реалізовані незалежно одне від одного. Спадкоємці трансмітента можуть прийняти спадщину в порядку спадкової трансмісії і відмовитися від прийняття спадщини або, навпаки, можуть прийняти спадщину після смерті трансмітента і відмовитися від прийняття спадщини, що відкрилася у зв`язку зі смертю першого спадкодавця. Дії трансміссарів у цих двох самостійних правовідносинах незалежні та мають різні правові наслідки.
Таким чином, перехід права на прийняття спадщини відповідно до статті 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансміссар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Утім до трансміссара переходить право не лише прийняти спадщину, а й відмовитися від її прийняття, адже спадкоємець завжди має варіантність поведінки - він не зобов`язаний набувати тих прав і обов`язків, що мав за життя спадкодавець та які не припинилися внаслідок його смерті.
Застосування механізму спадкової трансмісії як юридичної фікції (закон виходить з того, що оскільки спадкоємець мав право прийняти спадщину, але не встиг цього зробити внаслідок смерті, то він нібито спадщину прийняв) можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) право на прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансміссара), який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансміссар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця.
Спадкова трансмісія є особливим порядком здійснення права на спадкування.
У разі переходу права на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії застосовуються як загальні правила, що регламентують способи (необхідність вчинення трансміссарам дій, що свідчать при прийняття спадщини за ст. 1269 ЦК України, недопущення прийняття спадщини з умовою чи застереженням відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України), строки прийняття та відмови від спадщини, так і спеціальні норми переходу права на прийняття спадщини до трансміссара.
Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців (ст. 1276 ЦК України). Такий же порядок передбачений п.п. 3.25, 3.26 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 з відповідними змінами.
На підставі викладеного можна зробити висновок, що оскільки право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента є самостійними суб`єктивними цивільними правами, то спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії), так і після смерті трансмітента (спадкоємця за заповітом або за законом, який помер після відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця і не встиг її прийняти), зокрема подати дві окремі заяви про прийняття кожної із спадщин або в одній заяві зазначити про прийняття обох спадщин. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.09.2021 року у справі № 720/2683/19.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично прийняла спадщину, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не встигла подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (спадкова трансмісія ).
Відповідно до ст.89ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, суд вважає, що є підстави для визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на спадкове майно, а саме на 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 225,6 кв.м., житловою площею 121,5 кв.м., житловий будинок АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 53,50 кв.м., житловою площею 39,40 кв.м., земельну ділянку, площею 2,1752 га, яка розташовану на території Рубченківської сільськлої ради Білоцерківського району Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221686800:05:003:0009, що належала ОСОБА_4 , земельну ділянку, площею 0,1660 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221686802:02:011:0010, що належала ОСОБА_3 , земельну ділянку, площею 0,0950 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221686802:02:011:0011, що належала ОСОБА_3 , земельну ділянку, площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221686802:02:011:0012, що належала ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача немає - позовні вимоги слід задовольнити.
Виходячи з викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 2,4,12,13, 76,81, 200,206, 211,247, 258,259,263 – 265,351,352,354 ЦПК України, ст. ст. 1216,1217,1218, 1261,1268,1269 ЦК України суд, 

Вирішив:
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом право власності на 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 225,6 кв.м., житловою площею 121,5 кв.м., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 53,50 кв.м., житловою площею 39,40 кв.м., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом право власності на земельної ділянки, площею 2,1752 га, яка розташована на території Рубченківської сільськлої ради Білоцерківського району Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221686800:05:003:0009, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, площею 0,1660 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221686802:02:011:0010, що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, площею 0,0950 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221686802:02:011:0011, що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом право власності на земельної ділянки, площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221686802:02:011:0012, що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко