Справа № 465/2171/24 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я 
Провадження № 22-ц/811/2572/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:
У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з  ОСОБА_3 , а в разі відсутності у нього майна, із батьків неповнолітнього - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальні збитки в розмірі 15946 грн. 22 коп. та судові витрати. 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10.10.2023 року на перехресті вулиць Кульпарківська та Ранкова у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля марки «Honda Civic», р.н. НОМЕР_1 , під його керуванням та електросамоката Bike Now під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У зв`язку з порушенням ОСОБА_3 п.п.1.5; 2.3 (д); 10.1; 11.13 ПДР України, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, чим позивачу завдано матеріального збитку.
Відповідно до висновку експерта №148 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Honda Civic», р.н. НОМЕР_1 , від виявлених при обстеженні 08.12.2023 року внаслідок пошкодження 10.10.2023 року, становить 15946 грн. 22 коп.
Зазначає, що вина ОСОБА_3 щодо пошкодження транспортного засобу встановлена та підтверджена результатами перевірки Управлінням патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 30.11.2023 року №23663/41/12/02-2023, відтак, вартість відновлювального ремонту підлягає відшкодуванню особою, винною у вчиненні ДТП. 
Оскільки на момент вчинення ДТП ОСОБА_3 не досягнув 16-річного віку, після якого настає адміністративна відповідальність, останній не може бути притягнений до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. 
Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з неповнолітнього ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 15946 грн. 22 коп.
У разі відсутності майна у неповнолітнього ОСОБА_3 , достатнього для відшкодування завданої шкоди, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як батьків неповнолітнього ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 15946 грн. 22 коп.
Стягнуто з неповнолітнього ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 5000 грн.
У разі відсутності майна у неповнолітнього ОСОБА_3 , достатнього для відшкодування судових витрат, вирішено стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як батьків неповнолітнього ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 5000 грн.
Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 березня 2025 року стягнуто з неповнолітнього ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
У разі відсутності майна у неповнолітнього ОСОБА_3 , достатнього для відшкодування судових витрат, вирішено стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як батьків неповнолітнього ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 червня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що довідка за підписом начальника ВРОМ ДТП УПП у Львівській області ДПП І.Бесаги про результати проведеної перевірки матеріалів ДТП, яка мала місце 10.10.2023 року на перехресті вулиць Кульпарківська та Ранкова у м. Львові, не є належним доказом в підтвердження факту вини ОСОБА_3 у вчиненні даної ДТП, а довідка поліції про результати проведеної перевірки по ДТП не є доказом доведення вини особи для відшкодування збитків.
17.09.2025 року позивач ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Крюкової Н.Т. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта. Зазначає, що апеляційна скарга не містить жодних доводів з приводу того, що спірне ДТП трапилося не з вини її сина, а зводиться до того, що ОСОБА_1 не була притягнута до адміністративної відповідальності. Вважає, що матеріалами справи доведено факт вчинення ДТП, в результаті якого було завдано шкоду майну позивача.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 12.05.2026 року, є дата складення повного судового рішення - 22.05.2026 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки «Honda Civic», р.н. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталась 10.10.2023 року на перехресті вулиць Кульпарківська та Ранкова у м. Львові за участі ОСОБА_3 , який здійснював керування електросамокатом Bike Now.
Згідно з довідкою від 30.11.2023 року за підписом начальника ВРОМ ДТП УПП у Львівській області ДПП І. Бесаги про результати проведеної перевірки матеріалів ДТП, яка мала місце 10.10.2023 року на перехресті вулиць Кульпарківська та Ранкова у м. Львові, в ході проведення перевірки, дослідивши матеріали справи та всі наявні докази зроблено висновок, що ОСОБА_3 , керуючи електросамокатом Bike Now, своїми діями створив небезпеку для руху, що завдало матеріальних збитків, створив загрозу безпеці дорожнього руху, здійснюючи рух по тротуару, та, в подальшому, здійснивши раптовий виїзд на проїзну частину, при цьому не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, чим порушив вимоги п.п.1,5; 2.3 (д); 10.1; 11.13 ПДР України. Враховуючи той факт, що на момент ДТП ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягнув 16-річного віку, після якого настає адміністративна відповідальність відповідно до ст.12 КУпАП, тому не видається можливим притягнути останнього до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Крім того, матеріали скеровано до Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області для проведення перевірки та вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.184 КУпАП («Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей»).
Відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 05 березня 2024 року в адміністративній справі №465/259/24, провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_3 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вина неповнолітнього ОСОБА_3 в момент вчинення ним дій, які призвели до ДТП та завдання ОСОБА_2 шкоди, є доведеною, розмір завданої шкоди становить 15946 грн. 22 коп., у зв`язку з чим, на неповнолітнього та його батьків слід покласти відповідальність за завдану шкоду.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України, не є вичерпний (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі №214/7462/20 (провадження №61-21130сво21).
З правового аналізу статті 1187 ЦК України слід дійти висновку, що:
джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди;
використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна;
для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Верховний Суд у своїй постанові від 15 березня 2023 року в справі №127/5920/22 (провадження №61-10553св22) дійшов висновку, що електросамокат, який використовується для переміщення особи як учасника дорожнього руху, є джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до положень ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі наведених вище письмових доказів, які не були спростовані відповідачами, судом безспірно встановлено, що ОСОБА_5 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки - електросамокатом марки Bike Now, допустив порушення ПДР України, що призвело до зіткнення з транспортним засобом позивача, завдавши останньому майнової шкоди пошкодженням належного йому майна.
Згідно висновку експерта, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля Honda Civic, р.н. НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження 10.10.2023 року, при обстеженні 08.12.2023 року становить 15946 грн. 22 коп.
За проведення експертизи позивач поніс витрати в розмірі 5000 грн.
На момент вчинення ОСОБА_3 ДТП він був неповнолітнім.
Відповідно до ч.1 ст.1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
Згідно з ч.2 ст.1179 ЦК України, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.
ОСОБА_1 , як матір ОСОБА_3 , ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не довела, що 10.10.2023 року шкода автомобілю марки «Honda Civic», р.н. НОМЕР_1 , під час ДТП завдана не з вини її неповнолітнього на той час сина - ОСОБА_3 .
Враховуючи наведені вище норми матеріального права та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов законного та обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріального збитку в розмірі 15946 грн. 22 коп., а у разі відсутності майна у неповнолітнього ОСОБА_3 , достатнього для відшкодування завданої шкоди, - стягнення матеріального збитку з його батьків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 22 травня 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:         С.М. Копняк

А.В. Ніткевич